28 



hingegen liegen die Zehenballen unier den Phalangengelenken 

 (mit wenigen Ausnahmen, z. B. Phalaiopus hypeiboreus)«. 



En saadan Enighed mellem to udmærkede Videnskabsmænd 

 burde naturligvis virke overbevisende, men idet man undrer sig 

 over den mærkelige Særstilling, som Odinshanen skulde indtage 

 i denne Forbindelse, slaar man efter hos Coues for at se den 

 af Lu 11 omtalte Fig. 53 bis. Her er denne Fugls Fod afbildet i 



Fig. 73. Fortidsspor af Kæmpeøgler fra Connecticut-Sandstenen i Nordamerikas 

 Trias. I b, c og Iv er Taaknoglerne indtegnede for at vise Taaballernes Stilling 

 i Forhold til disse; a en Taa i lodret Længdesnit; Taaknoglerne i b er af An- 

 cbisaiiriis cohii-iis, som passer noje i dette Spor; d og e kaldes Anomoepiis, g. 

 h, i G rallator og k Grallator ciirsorius. Tallene 1 — 4 angiver Tæerne. De største 

 Spor er stærkere mindsket end de mindre. Alle efter R. S. Lull. 



Profil saaledes, at de afrundede Hudflige, den har paa Siden af 

 sine Tæer, hænger nedad. At en Videnskabsmand af Prof. Lulls 

 Rang skulde have antaget disse for Taaballer, tør man natur- 

 ligvis ikke formode. Men hvorfra han ellers har det, er ube- 

 gribeligt. I Teksten hos Coues staar der intet om Taaballerne. 

 Lull udtrykker sig desværre noget uskarpt, thi hvad er »største 

 Delen af carinate Fugle med Undtagelse af visse Limicolæ, sær- 

 lig Ph. hyp.«, men Abel lader os ikke i Tvivl, naar han siger: 

 »Hos Fuglene derimod ligger Taaballerne under Ledforbindel- 

 serne, med faa Undtagelser f. Eks. Ph. hyp.« 



Jeg er meget ked af at skulle udtale, at hvad disse to For- 

 skere siger om Fuglenes Taaballer, desværre ikke er rigtigt, 

 hvilket enhver med Lethed kan overbevise sig om. Det vilde 

 ligge udenfor vort Æmnes Begrænsning at foretage et Gennem- 

 syn af alle Fugles Tæer, men de faa, jeg har undersøgt og af- 

 bildet, viser, at Taaballernes Stilling hos Fugle aabenbart er 



