'M) 



mellem de større Baller, saa at der dannes en lille smal Balle 

 imellem dem. Stillingen af første Taas Klo gør det dog ikke 

 sandsynligt, at Fodsporet er af en Fugl. Fig. 73 e minder ogsaa 

 om Raagens; g, h, i og k mangler første Taa, og Taaleddenes 

 Antal er ganske som hos Fugle. Jeg tror, at man overfor saa- 

 danne Spor bør lægge Mærke til den Vinkel, som anden og 

 fjerde Taa danner med hinanden; den synes gennemgaaende ret 

 lille. Jeg har maalt denne Vinkel i de her afbildede Fortids- 

 spor og den er saaledes: b, i og k 30^, h 35^, g 45°, c 47*^, 

 f 62", d 65° og e 75°. Raagen har samme Vinkel som den sidste, 

 men dens Fod er jo ogsaa mest formet til at gribe om Grene; 

 Rovfugle har ogsaa c. 75°. Hos Fugle, der udelukkende bevæger 

 sig paa Jorden, er denne Vinkel dog som Regel langt større, 

 omkring 90*' eller endog derover; saaledes hos Stork og Strand- 

 skade 110°, hos Vibe og Ryle 105°. Imidlertid kan der (som vi 

 senere skal se) ikke være mindste Tvivl om, at Fuglenes For- 

 fædre var Træbeboere, og det er derfor ikke usandsynligt, at 

 netop Træfuglene har bevaret noget af Taaballernes oprindelige 

 Stilling, medens Gangfuglenes Fod er en senere Tilpasning, og 

 derved dens Taavinkel rimeligvis ogsaa. Der vil saaledes ikke 

 være noget i Vejen for, at primitive Fugle kan have afsat mere 

 spidsvinklede Spor, selv om det vel er lidet sandsynligt, at der 

 fandtes virkelige Fugle i Trias. 



løvrigt er jo netop Vanskeligheden ved at afgøre, om disse 

 Fortidsspor tilhører Kæmpeøgler eller Fugle, det bedste Bevis 

 for den store Lighed, der har været mellem deres Fødder. 



Fig. 73 b gengiver det eneste Spor fra Connecticut-Sandstenen, 

 som er i fuldstændig Overensstemmelse med Foden af en af de 

 de fundne Kæmpeøgler, Anchisaiiriis colurus, der er i meget nær 

 Familie med de europæiske Thekodontosaurier. Spor af dens 

 Haand findes ikke, men af og til er der Aftryk af Halen. Kun 

 Spidsen af første Taas Klo ses, medens de øvrige Tæer har givet 

 fuldt Aftryk i Sandet, og dette angiver med Sikkerhed denne 

 Taas Stilling paa Foden. Den sidder højt oppe, men vendte 

 altsaa bagud og har aabenbart i tidligere Generationer kunnet 

 modføres de andre Tæer ligesom Fuglenes Bagtaa. Et andet 

 Fodspor med en mindre Bagtaa viser c; første Taa i e ogfmaa 

 ogsaa nærmest kaldes Bagtaa. Af Fig. 75 ses det, hvorledes Bag- 

 iaaen har siddet paa Foden, samt at den tilhørende Mellem fods- 

 knogle er ved at svinde bort. Man kender nu et meget stort 



