40 





Fig. 82. A Hovedskal af Palæohal- 

 teria longicandata en primitiv Øgle 

 fra Perm (efter J a e k e 1 og C r e d n e r), 

 B af Forbæreren Platcosaunis Rei- 

 nigeri fra Trias (efter E. Fraas). 

 C af Oldfuglen. Aichæoptery.v macr- 

 nra (tildels efter D a m e s) og D af Bag- 

 bæreren Dolkfinger, Igiianodoi} fra 

 Kridt (efter Dollo og Fotografi). V 

 Frontale, Jug Jugale, L Lacr\'male, 

 Mx Maxillare, N Nasale, Nb Næsebiil. 

 O Øjebule (orbita), P Parietale, Pf 

 Præfrontale, Pm Præmaxillare, I^o 

 Postorbitale, Pro Præorbitalaabning, 

 Q Quadratum, Qj Quadratojugale, 

 S Squamosum, Set. Sklerotikaring. — 

 C er i nat.St., de andre stærkt mind- 

 skede; i B er en Del Tænder borte. 



helt forskellig Karakter hos de 

 to sidste. Flagermusens Baghen 

 er som Støtte for Flyvehiiden 

 drejet op i det vandrette Plan i 

 Modsætning til Hestens; den er i 

 Besiddelse af alle sine fem Tæer, 

 og den har desuden udviklet en 

 Spore, som heller ikke findes hos 

 Hesten. Efter disse Billeder skulde 

 man snarest tro, at Oldfugl og 

 Øgle tilhørte samme Dyreklasse, 

 men Hest og Flagermus to for- 

 skellige. 



En meget væsentlig Forskel 

 mellem Fugle og Kæmpeøgler er 

 den, at de sidste mangler Nøgle- 

 hen , saa meget mere som det 

 netop er i denne Knogle, at det 

 første Forheningscentrum hos 

 Fuglefostret viser sig. Til Gen- 

 gæld er baade Oldfugl og P'or- 

 bærer i Besiddelse af Bugribhen 

 (gastralia se Fig. 63 A og 75 A). 

 Desuden er disse Øglers Knogler 

 overordentlig hule, ikke alene 

 Lemmernes, men endog hele R^'g- 

 raden kan være saa gennemtrængt 

 af Hulheder, at der ikke bliver 

 stort andet end en Benskal til- 

 bage af Hvirvlerne (Lydekker). 

 Hos Bagbærerne, der alle var ret 

 svære Planteædere, er kun Lem- 

 mernes Knogler hule og har vel 

 sagtens været marvfyldte. De to- 

 benede Forbærere derimod var 

 udprægede Rovdyr, forsynede med 

 skarpe Tænder og svære Kløer; 

 de hule Knogler har gjort dem 

 yderligere lette og behændige. Tid- 

 ligere (S. 8) er omtalt, at der hos 



