46 



satte Vej ; naar Lemmet anvendes som LufTe, mister det netop 

 Fjerene. 



Men nu de tobenede Forbæreie, der mindede om Fuglene i 

 saa mange Henseender! 



Lad os engang ganske kort gentage de Lighedspunkter, vi nylig 

 har set. Fire fuldkommen fugleagtige Tæer fandtes, deriblandt 

 en Bagtaa som hos Fuglene, og denne viste ligesom hos disse 

 Tilbøjelighed til helt at forsvinde. Mellemfoden kunde være 

 overordentlig fugleagtig, lang og tynd og med en Knoglestilling, 

 der var ganske ens hos begge. Midt i Fodroden Dannelsen af 

 et Hælled, saa at de kropnære Fodrodsknogler voksede sammen 

 med Skinnebenets Ende. Længdeforholdene mellem Laar, Skin- 

 neben og Mellemfod det samme hos begge; Baglemmet i det 

 hele taget fugleagtigt forlænget, med samme Bevægelsesmaade 

 paa Jorden og samme Fodspor. Bækkenet som hos Fuglefostret 

 og med mange samfæstede Bækkenhvirvler; lang Hale hos begge. 

 Haanden kunde være nøjagtig som hos Oldfuglen med det samme 

 Antal Fingerknogler, de samme Fingre og samme Længdeforhold 

 mellem disse. Hvirvlerne var tvehule hos de ældste Forbærere, 

 Tænder og Bugribben ligesom hos Oldfuglen. Knoglernes Hul- 

 hed dreven til det yderste; Kraniet kunde være fugleagtigt endog 

 i sin Basis, det dannede en ret Vinkel med Halsen, som bar 

 Halsribben; der er stor Præorbitalaabning. Led- og Vingeben 

 forskydelige. Underkæbens Grene forbundne ved Brusk. 



Det er saa overvældende og betydelige Lighedspunkter, at 

 man kunde fristes til al udbr^^de: »Mein Liebchen was willst 

 Du denn mehr!« thi naar man overser nogle ubetydelige Af- 

 vigelser og Mangler, synes det næsten, som om Forbærer og 

 Fugl er ved at dække hinanden fuldstændig. Skulde vi saaledes 

 allerede i første Omgang have haft det utrolige Held med os, at 

 vi har fundet det rette? Skal vi i lyrisk Henrykkelse gribe 

 Barnetrompeten ved vort Bælte og trutte en Sejersfanfare? — 

 Nej, lad os foreløbig lade Lyriken hvile og se ganske nøgternt 

 paa Sagerne. Thi vi har jo endnu ikke klaret os, hvad det er, 

 vi ønsker at finde. Vi maa i Tankerne gaa bagom eller forud 

 for Oldfuglen og forsøge at forestille os, hvorledes Skelettet i store 

 Træk maatte være hos det Væsen, vi vilde kalde en Fugleane. 



Allerførst maa vi gøre os det klart, at vi ikke blandt Dyre- 

 former, der allerede i en eller anden Retning frembyder Billedet 

 af et udviklet Særstræv, kan vente at trætfe Fuglenes Forfædre; 



