54 



ser denne Knogles almindelige Stilling hos Fuglene; den er stillet 

 paa Højkant og indtager et noget dybere Leje. En lignende Stil- 

 ling af Vomer findes iøvrigt hos Proterosuchus. Læg ogsaa Mærke 

 til, hvorledes de to Vinger fra Bsh støtter sig op til Pt ligesom 

 hos Firbenet (6). Kivien er ganske vist en i flere Retninger meget 

 specialiseret Form, men den har som de øvrige Strudsfugle i andre 

 Henseender bevaret et stærkt Oldpræg. Hvis vi havde været saa 

 heldige at kende Undersiden af Oldfuglens Hovedskal, vilde disse 

 forskellige Ligheder sikkert have vist sig endnu tydeligere for 

 vort Blik. — En Knogle, som er særlig og karakteristisk for 

 Krybdyret, er Transversum (T), der strækker sig mellem Pt og .1, 

 Mx. Det er hos Fuglene gaaet med denne, ligesom med de andre 

 Benbroer, vi tidligere har nævnt. Hvor meget nærmere Fuglens 

 Kranium staar Krybdyrets end Paddens og Pattedyrets, vil vi 

 bedre forstaa efter at have gennemgaaet fjerde Afsnit. 



Hvad der ogsaa hos enkelte Urkrokodiller peger i Fugleret- 

 ning er Baglemmernes Udvikling, navnlig de paafaldende lange 

 og lidet krybdyragtige Mellemfodsknogler. Jeg kan her præsen- 

 tere Læseren for en mærkelig Skabning, der har faaet Navnet 

 Scleromochhis (Fig. 90, 1), hvis Knogler er slanke, fine og uden 

 stærkt Særpræg. Deres Form maa nærmest siges at være ret 

 karakterløs. Der er fire samfæstede Bækkenhvirvler og Hofte- 

 benene forlængede for- og bagud; Baglemmerne meget slanke. 

 Det tynde Lægben ligger tæt op til Skinnebenet. Fodrodsknog- 

 1erne er ikke alle tydelige, men de fh'e Mellemfodsben, som al- 

 tid findes samlede, har en paafaldende Længde, der minder 

 stærkt om Fuglefostrets Mellemfod. Der er ret talrige Bugribben 

 (ikke medtagne i Fig.), men noget egentligt Hudpanser synes ikke 

 at have været tilstede. Den meget lille Haand viser dog ingen 

 Fuglelighed. Ganske vist er der kun fundet tre Fingre, af hvilke 

 anden er længst (F. v. Hu ene), men det hele er for smaat i For- 

 hold til Fuglens Forlem. Dyret har rimeligvis bevæget sig i Hop, 

 vel næppe som en Frø, thi i saa Tilfælde vilde den lange Hale 

 have været overflødig. Man maa antage, at den ogsaa under- 

 tiden har rettet Kroppen op til tobenet Gang, uagtet Laarbenet 

 ikke bærer Præget af stærke Muskeltilheftninger. Fodroden synes 

 ogsaa at frembyde en noget anden Udvikling end hos de tobe- 

 nede Kæmpeøgler. F. v. Hu ene har paavist, at Forholdene i 

 dens Ganeparti, navnlig de indre Næsebors StilUng, angiver dens 

 nære Slægtskab med Ornithosuchus. 



