64 



tige Partier ikke er fundet i Stenen og saaledes heller ikke om- 

 talt. Foruden Kranium og Hofteben (ilium) tænker jeg her paa 

 Brystben (sterniim), Nøgleben (davicaln) og Underarm. Man 

 savner ogsaa en sikker Angivelse af, hvad der er fundet af 

 Haand og Fod. Om de tre Mellem fodsknogler (metatarsalia) 

 siges der, at de er endnu mere sammenpressede end hos Orni- 

 thomimiis (Fig. 60). Men man kunde alligevel meget have ønsket 

 en nøjagtigere Karakteristik af deres indbyrdes Stilling, om de 

 nærmest ligger parallelle, saaledes som hos de andre Triaskæmpe- 

 øgler, eller om Stillingen er som i Fuglenes Mellemfod. Efter 

 Prof. Lul Is Tegning synes det første at have været Tilfældet. 

 Det virker unægtelig ret overraskende hos en Kæmpeøgle fra 

 Trias at træffe en endnu mere sammenpresset Mellemfod end 

 dens formodede Efterkommer Ornithomimiis mange Millioner Aar 

 senere skulde være i Besiddelse af. Hos en virkelig Efterkommer 

 2ii Podokesaiirus maatte man paa dette sene Tidspunkt vente en 

 fuldstændig Fuglemellemfod. Fodrodens (tarsus) Forhold er 

 ikke omtalt; de vilde have været af stor Interesse. 



Dr. Lul Is Anbringelse af Bæreknoglen (pubis) virker ikke 

 overbevisende. Tværtimod synes hans Angivelse at gøre det end 

 mere sandsynligt, at den er bragt helt ud af Stilling, idet Hofte- 

 ben og det nærmeste Parti af Halen ganske mangler og saa- 

 ledes maa være fjærnet, inden Knoglerne dækkedes af Sandet. 

 Dr. R. W. Shufeldt formoder (i et Brev), at Øglen har været et 

 yngre Individ, hos hvilket der endnu ikke var indtraadt en fuld- 

 stændig Forbening i Hofteskaalen mellem Bæreknoglen og Hofte- 

 og Sædeben, saa at den første har kunnet forskydes uden at 

 blive brudt. Dette synes rimeligt nok. En Bæreknogle, der rager 

 frem til Dyrets Brystparti, virker ogsaa lidet troværdig. Hvis 

 Podokesanriis skal være Stamfader til Familien Compsognaihidæ, 

 saa maa Bæreknoglen i Tidernes Løb have været Genstand for et 

 stærkt Svind, og Forlemmet, som aabenbart allerede er i Svind, 

 maa have ophørt dermed og være tiltaget i Længde. Ingen af 

 Delene lyder videre sandsynligt, thi nogensomhelst Grund til 

 saadanne P'orandringer forefindes ikke. Mærkeligt er det, at An- 

 tallet af Hvirvler før Bækkenet (24) stemmer nøje overens med 

 Antallet hos Oldfuglen (se S. 7). 



Hvorledes det nu end forholder sig med disse Enkeltheder, 

 saa giver Dr. Lu Ils Rekonstruktion os en god Forestilling om 

 Forholdene i DjTets Krop, og om dets lette og slanke Byg- 



