66 



PTEROSAURIA 

 Baade i Europa og Amerika er der fundet adskillige næsten 

 fuldstændige Skeletter af Flyveøgler (PterosaiiriaJ. Fra Triastiden 

 foreligger kun faa og usikre Rester af disse mærkelige Krybdyr, 

 der i Jura opnaar deres største Blomstring, medens de i Kridt- 

 tiden udvikler barokke Kæmpeformer med uhyre Vingefang. I 



Slutningen af denne Jordperio- 

 de uddøde de saa uden Efter- 

 kommere, efterat have levet i 

 mindst seks Millioner Aar. Som 

 flyvende Krybdyr frembyder de 

 for vort Æmne en særlig Inter- 

 esse, idet deres Udvikling i 

 mange Retninger løber parallel 

 med Fuglenes, og de viser os 

 Flyveævnens Uddannelse paa 

 en ny og overraskende Maade. 

 Flyveøglerne danner to vel 

 adskilte Underordener, som vi 

 vil kalde Langhaler (Rham- 

 phorhynchoideaj og Korthaler 

 (Ptero(lactyloidea) , thi Halen 

 var meget lang hos den første 

 Gruppe (Fig. 96), men ganske 

 kort hos den anden (Fig. 5). En 

 yderligere Forskel er Flyvefin- 

 gerens, Mellemhaandsbenenes 

 og Baglemmernes Længde; 

 Langhalerne havde desuden 

 vel adskilte Næse- og Præorbitalaabninger (Fig. 97, 1), medens 

 disse flød sammen hos Korthalerne (Fig. 97, 2). Formningen af 

 Brystbenet var heller ikke ens hos de to Grupper. Disse For- 

 skelligheder vil tydeligt fremgaa af de vedføjede Billeder. 



Hovedskallen er stor, som oftest med langstrakte Kæber, og 

 løber i Reglen ud i en Spids ligesom et Fuglenæb: dens Stilling 

 paa Halsen er retvinklet ligesom hos Fuglene, dens Knogler 

 stærkt samfæstede, og hyppigst kan Sømmene imellem dem ikke 

 ses. Hjærnehulheden er ganske vist lille i Forhold til Fuglens, 

 men som Krybdyrhjærne er den stor, og der er i Beliggenheden 

 af de enkelte Hjærnedele den mest slaaende Lighed med Fugle- 



Fig. 5. Skelet af Korthalen Pterodaclijhis 

 spectabilis fra Bayerns Jiiraskifer (efter 

 H. V. M eyer). Af Bækkenet ses et Hofte- 

 ben tilvenstre for Hvirvelsøjlen ; tilhøjre 

 derfor ligger Dj'rets venstre Bæreknogle. 



