82 



øglernes Blod har saaledes nok været i høj Grad intensiv. Meget 

 kraftige Muskler bevægede de mægtige Vinger. Som før udviklet 

 er det sandsynligt, at de havde et hurtigt Stofskifte. Alt dette 

 frembringer forøget Egenvarme, og det vil ikke være uberettiget 

 deraf at drage den Slutning, at deres Legemstemperatur var be- 

 tydeligt højere end Omgivelsernes, eller at de i det mindste har 

 været paa Vej til at blive varmblodede (stedsevarme). Dette 

 passer ogsaa godt med, at deres Hjærne i Udvikling nærmede 

 sig Fuglekarakteren. Vi véd jo, at hos Thunfisken (Thynnus 

 mediterraneils), der hører til de kraftigste Svømmere, er Blod- 

 varmen 10^ C højere end det omgivende Medium, og det samme 

 er Tilfældet med Kæmpeslangerne under Udrugningen af deres 

 Æg. Paa den anden Side er det ved A. Sutherlands Under- 

 søgelser af det australske Myrepindsvin (Echidna) godtgjort, at 

 dets Legemstemperatur kan veksle i den Grad efter Omgivelserne, 

 at dets Egenvarme en kold Morgen kun var 22*^, men en hed 

 Middag 36,6*^. En saadan Skabning kan næppe regnes til de 

 stedsevarme. Nogen skarp Adskillelse mellem de vekselvarme 

 og de stedsevarme Dyr er der saaledes ikke. Ganske vist var 

 Flyveøglernes Hud rimeligvis nøgen, men der findes jo ogsaa 

 adskillige haarløse Pattedyr. Der kan ikke være noget i Vejen 

 for at antage, at Flyveøglernes Egenvarme var beskyttet af et 

 Fedtlag under Huden ligesom hos disse. 



Om deres Forplantning kan der endnu ikke siges noget be- 

 stemt. Naar Fuglene lægger Æg og ikke føder levende Unger, 

 saa er det rimeligvis, fordi det vilde tynge dem for meget under 

 Flugten paa én Gang at have flere Fostre i Krophulen. Men 

 Flagermusen føder jo levende Unger, og Moderen flyver endog 

 temmelig længe omkring med disse. Begge Muligheder lader sig 

 derfor tænke overfor Flyveøglerne, men det er ikke usandsynligt, 

 at senere Fund vil kunne oplyse os om det rette. Man har fun- 

 det fossile Æg, der kunde bestemmes som tilhørende Skildpad- 

 der, og af Hvaløgler (IchthyosaiiriisJ foreligger talrige Fund med 

 Fostre i Krophulen, saa at det med Sikkerhed kan siges, at de 

 fødte levende Unger. Noget saadant er ikke fundet i Flyveøgle- 

 skeletter. 



Et Spørgsmaal, hvorom der endnu ikke er opnaaet fuld Enig- 

 hed blandt Videnskabsmænd, er, hvorledes disse Øgler bevægede 

 sig paa Jorden. Den engelske Professor H. G. Seeley, som i 

 c. 40 Aar har studeret F'lyveøgler, er kommet til det Resultat, at 



