111 



Halens og Svingfjerenes Tværbaand synes mindre tydelige, ja 

 kunne — med Undtagelse af et mørkt, hvidkantet Endebaand 

 paa Halen — mangle helt hos meget fmt tværstribede Stykker, 

 men ogsaa dette gælder baade danske og skandinaviske Stykker. 

 Hos en dansk Han i mindst 3dje Aar (Stenderup ^V* 1887) kan 

 saaledes kun ses et mørkt Endebaand paa den sammenfoldede 

 Hales Overside; hos to lige saa fint tværstribede Hanner fra 

 Sverige og Norge (Småland ^Vi 1904 og Trondhjem ^e/^o 1913) 

 findes henholdsvis to og tre Tværbaand foruden Endebaandet; 

 hos en Han, i mindst 3dje Aar (Næsbyholm, Sjælland ^Vs 1913) 

 — en af de 16 jfr. foranstaaende — er intet Tværbaand at op- 

 dage, end ikke naar Halen udbredes, og det mørke Endebaand 

 kan kun lige skimtes; efter Størrelsen at dømme er det rimeligt 

 at tro, at den er nordisk. 



Det ligger nær at tro, at de forsvindende Tværbaand er et 

 Alderstegn, indtrædende naar Fuglen er mindst 4 — 5 Aar gammel 

 eller ældre, og der kan i hvert Fald efter det foreliggende ikke 

 bygges noget paa dette Skelnemærke. 



Tilbage bliver dette »Kennzeichen«, som er »ganz untruglich 

 und auch an den ausgestopften Vogeln zu bemerken«, o: »2 hohe 

 Buckel« hos den nordiske Høg, og kun lave hos y>gallinariim«. 

 Paa de opstillede udstoppede Stykker (næsten en Snes), som 

 have været til Raadighed, er ingen saadan Forskel at opdage, 

 og det tør med nogen Grund formodes, at de paagældende sven- 

 ske, norske og danske Taxidermister have været uden Paavirk- 

 ning af den Brehm'ske Udtalelse af 1831. Undersøgelse af en 

 Del Hovedskaller i Zoologisk Museum og egen Samling har vist, 

 at to »Buckel« nok kunne erkendes, tydeligst hos gamle Fugle, 

 næsten ikke hos yngre, men skønt de saaledes undersøgte (tal- 

 rige) Skeletter ikke have været ledsagede af mere indgaaende 

 Oplysninger om Fuglenes Maal, Dragtbeskrivelser o. s. v., synes 

 det i hvert Fald indtil videre utilraadeligt at tillægge dette 

 »Kennzeichen« nogen Vægt. 



Viser det sig imidlertid, at Brehms »deutsche Habicht« er 

 den samme som den danske, bør denne, som sagt, kaldes Astiir 

 palumbariiis gallinarum, ellers burde den vel have sit eget Navn; 

 om den gælder i hvert Fald, at den er quam formå typica paulo 

 minor; jiiv. colore rufescente, bracca interdum immaculata, saepe 

 parte externa paulum, interna vix striata. 



At Duehøgen som nogenlunde vel udpræget Standfugl kan 



