115 



1) mærket kort efter Fangsten af mig selv — nogle af dem 

 har ligget i en Sæk Natten over og ventet paa mig — og de er 

 saa sluppet løs med det samme; eller 



2) mærket af en af Køjemændene N. J. Anthonisen eller J. M. 

 Knudsen. 



Men af disse sidste er nogle fanget og mærket, mens de var 

 i Fælding — det hænder, at Vildænderne taber alle deres Sving- 

 fjer, mens de er i Besøg i Køjen. De har saa opholdt sig i 

 Køjens Dam en kort Tid, i Reglen indtil de har faaet ny Sving- 

 fjer, og er saa fløjet bort. 



Andre er gjort til »Lokkeænder« og er derefter blevet »Flyve- 

 ænder« ; de har altsaa opholdt sig i Køjens Dam Vinteren over 

 og er først fløjet bort et Aar efter at de er mærkede. 



Der kunde maaske gøres Indvendinger imod, at »Flyveænder« 

 (altsaa frit flyvende Lokkeænder) benyttes som Forsøgsfugle ; 

 det kunde nemlig siges, at saadanne Fugle ikke er absolut vilde, og 

 at man altsaa ikke kan stole paa, at de vil forholde sig ganske 

 som deres Kammerater. Jeg vil dertil svare, at Flyveænderne 

 ikke er paavirkede af Mennesker paa anden Maade, end at de 

 har vænnet sig til at blive fodrede af een bestemt Mand, nemlig 

 Køjemanden; ham kender de, og ham er de ikke bange for; de 

 svømmer endog efter ham, naar de ser ham, fordi de har lagt 

 Mærke til, at der drysser Æde fra hans Haand ned i Vandet til 

 dem. Men det er kun denne ene Mand, de viser sig tiflidsfulde 

 imod, og det oven i Købet kun, naar han har et ganske be- 

 stemt Udseende; tager han f. Eks. en Dag en anden Hue paa 

 end den sædvanlige (ikke at tale om en Frakke af en anden 

 Farve), saa anerkender Ænderne ham ikke mere som ufarlig, 

 men flygter, naar han viser sig. Saa snart de har tabt de stæk- 

 kede Svingfjer og faaet ny i Stedet, flyver de frit, hvor hen de 

 vil, med Kammeraterne og er altsaa nu lige saa »vilde« som 

 f. Eks. Stære eller Storke, der ogsaa til en vis Grad har vænnet 

 sig til at se Mennesker, og som lader dem komme sig faa Meter 

 nær, ja gaar efter Plovmanden (ligesom Lokkeænderne følger 

 den fodrende Køjemand), fordi de har lagt Mærke til, at der 

 kan falde noget spiseligt af til dem der. 



Det har da ogsaa vist sig, at der er kommet Efterretninger 

 om baade »Flyveænder« og deres helt vilde Kammerater fra de 

 samme Vinterkvarterer o: Fuglene har fulgtes ad. Om det nu 

 er den ene eller den anden af dem, der har vist Vej, er lige- 



