163 



modalaris) Rede har jeg adskillige Gange funden og altid i 25- 

 30-aarige Rødgran-Bevoksning. 



Af Mejserne yngle her Musvitten (Pams major), Blaamejsen 

 (Parus coeruleus), Sumpmejsen (Pams paliistris), muligvis Sort- 

 mejsen (Pams ater) samt endelig Halemejsen (Acrediila caudataj, 

 hvis Rede jeg ofte har fundet. Den gultoppede Fuglekonge 

 (Regnliis cristatusj er meget hyppig i Granskovene. M Sang- 

 lærker (Alaiida arvensis) er her et stort Antal, og Hedelærken 

 (Alaiida arborea) findes ligeledes og er egentlig ret hj^ppig fore- 

 kommende, men dens Opholdssted er her ligesom Misteldroslens 

 begrænset til bestemte Lokaliteter: bedre Sandmarker helst med 

 fleraarigt Græslæg, som grænser op til Skov eller ung Plantning. 

 Toplærken (Alaiida cristata) findes, men er ikke meget almindelig. 

 Kornværlingen (Emberiza miliaria) og Gulspurven (Emberiza 

 citrinella) er talrige, og Rørværlingen (Emberiza schoenicliis) 

 findes overalt, hvor der gror Rør, Siv eller lignende. Husspurven 

 (Passer domesticus) er selvfølgelig talrigt repræsenteret, og det 

 samme er Tilfældet med Skovspurven (Passer montanus), Bog- 

 finken (Fringilla coelebs), Grønirisk (Liguriniis chloris), Tornirisk 

 (Cannabina linota) og Stillids (Cardiielis elegans). Ringduen 

 (Columba paliimbus) optræder i Mængde og er stærkt tiltagende. 



Agerhønen (Perdix cinerea) er almindelig. Efter at Urfuglen 

 (Tetrao tetrix) i en meget lang Aarrække havde været forsvunden 

 fra Egnen, blev der for mellem 20^ — 30 Aar siden gjort Forsøg 

 med Udsættelse af disse Fugle, og Forsøget er for saa vidt lyk- 

 kedes, som her paa sine Steder stadig er en Bestand, der maa- 

 ske er i svag Tiltagen. 



For nogle Aar siden blev der ogsaa gjort Forsøg med Ud- 

 sættelse af Tjur (Tetrao iirogallus) paa en Ejendom ca. 7 km Nord 

 her for, og der er af og til ogsaa set et Eksemplar af denne 

 Fugl her i Skoven, uden at jeg derfor dog tør regne den for 

 Standfugl her. 



»Vilde« Fasaner forefindes spredt hist og her. De egentlige 

 Vadefugles Repræsentanter indskrænker sig vistnok kun til Vi- 

 ben (Vanelliis cristatus), den dobbelte Bekkasin (Gallinago scolo- 

 pacina) samt den hvide Stork (Ciconia alba). Den sorte Stork 

 (Ciconia nigra) er forlængst forsvunden som Ynglefugl her paa 

 Egnen, og dens Saga er vist desværre snart forbi her i Landet 

 dels paa Grund af den tiltagende Kultur, men ogsaa for en stor 

 Del paa Grund af hensynsløse Ægsamlere. Vagtelkongen (Crex 



