168 



scolopacina). Af de to sidstnævnte fandt vi Rede med 4 Æg. 

 Ogsaa af Smaafugle var der mange. Gul Vipstjert (Motacilla flavaj, 

 Sivsanger (Acrocephahis phragmitis) og Rørspurv (Emberiza 

 schoenicliis) var talrige, og vi saa deres Reder med haade Æg 

 og Unger; Engpiber (Anthiis pratensis) og Sanglærke (Alaiida 

 arvensis) var ret almindelige. Disse Arter havde vi ogsaa truffet 

 derude paa Holmene, men i betydeligt ringere Antal. 



Men Dagen var langtfra til Ende endnu, og vi raadslog der- 

 for om, hvad vi nu skulde gøre. Resultatet blev: »Til Kølshol- 

 men« Skellet mod Nørresøen. Ganske vist var der noget langt 

 derover, men Sejlet blev sat til, og det hjalp. Vi vilde se de 

 mange Kobbersnepper, som skulde bo derovre, og vi saa dem 

 ogsaa; de mødte ved vor Landingsplads, en halv Snes Stykker 

 i Tallet, og i Følge med nogle Viber og Rødben fulgte de os nu 

 overalt, hvor vi gik. »Forstaar De, hvad de siger« spørger 

 Koefoed, »de siger: Gaa-da-væk, Gaa-da-væk, . . .« og jeg maatte 

 indrømme, det lød meget troværdigt, men vi ænsede det ikke; 

 vi fortsatte over Holmen til Nørresøens Bred, da en pibende 

 Lyd og et Plask i Vandet bragte os en Hilsen fra Skydebanen 

 derovre ved Vedersø. «En vildfarende Kugle« siger Fiskeren, 

 »men det betyder intet, de gaar ellers i Vandet længe forinden«, 

 men da en ny vildfarende nogle Øjeblikke efter hvislende pas- 

 serede Holmen i Mandshøjde kun faa Skridt fra os, fandt vi 

 det dog raadeligst at lytte til Kobbersneppens Opfordring. Vi 

 forlod derfor Holmen og styrede mod Hjemmet. 



Besøget paa Søen var nu til Ende, og Gyderne toges i Brug, 

 men da vi ved 6-Tiden naaede Engdraget ved Madum Aa, gjorde 

 vi Holdt. Og medens vi tilbringer nogle Øjeblikke her, ser vi 

 Viberne svinge sig over Engen, og Moseternerne svæve over 

 Grøfterne derude mod Søen, medens Bekkasinen høres højt 

 fra Luften. Hættemaager flyver forbi paa Vej til Ynglepladserne 

 mod Sydvest, et Par Sandterner (Sterna anglica) kommer fra 

 Syd, vel fra Ringkøbing Fjord; de er paa Langfart endnu saa 

 sent, og oppe fra Engen kommer et lille Selskab af Dværgmaager, 

 5 gamle Fugle, velsagtens Hanner; de har nok tilbragt Dagen 

 deroppe langs Madum Aa, men nu gaar det hjemad; de pas- 

 serer Broen og følger Aaen, snart er de over Aaskrænten, snart 

 nede efter Bytte, kun langsomt gaar det fremad, men omsider 

 forsvinder de dog helt. Og da maatte ogsaa vi af Sted for at 

 naa til Stationsbyen, thi det var sidste Dag af en tre Dages Ferie. 



