177 



Teksten er i Hovedsagen redigeret af Leipziger Professoren W. 

 Marshall, som inden sin Død 1907 havde lagt Stoffet tilrette; hans 

 Efterfølgere som Die Vogel s Redaktører, F. Hempelman n og O. 

 zur Strassen har haft et forholdsvis let Arbejde. 



Først og fremmest er der vendt op og ned paa selve Systemet. 

 Som overalt i den nye Tierleben indledes med de lavere Former, 

 afsluttes med de efter vor Mening højest staaende. 



Fuglene er maaske den Dyreklasse, som regnes for at være den 

 vanskeligste at sætte i et naturligt System. I Førsteudgaven indledede 

 Brehm med Papegøjerne, Fugleverdenens Aber ., og afsluttede 

 med de fiskelignende Pingviner. 2den og 3dje Udgave begynder 

 med Rovfuglene, medens Pingvinerne fremdeles saltes nederst. 

 Nu, da da uddøde Former i Modsætning til tidligere, er tagne med, 

 staar selvfølgeligt Archæopteryx og de øvrige Øglefugle i Spidsen, 

 derefter følger de nulevende og forsvundne Strudsfugle, saa 

 kommer Lappedykkere og Lommer, først efter disse optræder 

 Pingvinerne, der følges af Skarver og Stormfugle. 4de Bind om- 

 fatter Spurvefuglene, hvoriblandt atter Lærkerne staar sidst og 

 øverst paa Trinstigen. Her i Danmark, hvor Lærken vel nok kan 

 siges at være Nationalfugl , kan ingen have noget at indvende mod, 

 at selve Videnskaben sætter den højest af samtlige Fugle. 



Brehms Enkeltskildringer af mange Hovedarter er gennemgaaende 

 forkortede. Saaledes fylder Hvid Stork 6V2 Side i 3dje Udgave men 

 nøjes nu med 4. Kondoren er indskrænket fra 3 til 2 Sider o. s. f. 

 Brehms farverige Stil er unægtelig ofte meget ordrig og Grundig- 

 heden større end de fleste Læsere paaskønner, men enhver Forkor- 

 telse lader dog uundgaaeligt et og andet gaa tabt, som vil savnes. 

 De mange indflettede Vers af hans Yndlings-Digtere, særlig Ruckert, 

 er næsten alle strøgne, hele Tonen bleven mere nøgtern, slutter 

 nøjere om Æmnet, og særligt paa ét Punkt er Ændringerne afgjort 

 til det Gode. 



Det var ret tilfældigt, hvad Brehm tog med og udelukkede af 

 eksisterende Former, men den nye Fremstilling har ikke tilladt større 

 Huller. Ogsaa Tamdyrene fremdrages og ved enhver Hovedart næv- 

 nes — for de europæiske Fugles Vedkommende — de væsentligste 

 Underarter, Lokalarter eller hvad man nu vil kalde dem. Tierleben - 

 er bleven en virkelig Lærebog i Zoologi, saa meget mere som de 

 anatomiske Forhold, som tidligere var Bogens svage Side, ikke læn- 

 gere behandles som et nødvendigt Onde, selv om de kun skildres 

 ganske kort. 



Selvfølgeligt ser en dansk Læser efter sine egne Vinduer, skønt 

 en Verdens-Zoologi ikke kan ventes at tage videre Hensyn til vort 

 lille Land. Paa adskillige Steder er dog Lejlighed til enten at glæde 

 sig over nøjagtigt givne Oplysninger eller ærgre sig over mere eller 

 mindre vildledende Meddelelser. 



Første Gang »Die Vogel« nævner Danmark eller rettere vort Folk. 

 er det et Sted. hvor man ikke paa Forhaand kunde vente Omtale. 

 Under Moa fuglene siges for de nyzelandske Arters Vedkommende, 



