180 



sig gode Venner med dem og fulgtes den næste Dag med dem til 

 Reden, hvori der var to Æg. Han fik dem nu overtalt til at vente 

 med at tage Æggene, indtil Falken havde lagt alle sine 4 Æg, skaf- 

 fede sig imidlertid nogle smaa Hønseæg, kogte dem med Løgskaller, 

 saa de fik den rette Farve, lagde dem i Reden i Stedet for de ægte 

 den Dag, Samlerne kom, saa at de tog Hønseæggene og henrykte 

 rejste tilbage til London — for at blæse deres haardkogte Æg ud. 



Mr. Heatherley er saa forsigtig ikke at sige, hvor Fotografierne 

 er taget, formodentlig er det paa en lille skotsk Klippeø. Han be- 

 gyndte i 1910, men kom først, da Ungerne var udrugede. Efter med 

 meget Besvær at have faaet Fotografiteltet anbragt oppe paa Klippen 

 paa et saa risikabelt Sted, at hans Venner, der skulde hjælpe ham 

 med Iagttagelserne, nægtede at opholde sig der, fik han efter en 

 Nats Ophold i Teltet den næste Morgen nogle Fotografier af Ungerne. 

 Men da disse paa Pladerne ikke var blevet større end Spyfluer og 

 derfor ubrugelige, maatte Teltet flyttes. Der indtraadte saa daarligt 

 Vejr en Uge, og da han kom igen, var Ungerne flyvefærdige, saa 

 det Aar gik tabt. 



I 1911 var der midt i April 4 Æg i Reden, og desuden paa en 

 Naboø en anden Rede ogsaa med 4 Æg. Men de rare Ægsamlere 

 havde fundet Sporet, Forfatteren havde endnu ikke praktiseret sin 

 gode Ide med Blækstiften, saa Redeplyndreren havde tømt den ene 

 Rede og taget 2 Æg af den anden. Men af de resterende to fik han 

 heller ikke gode Resultater; en ny Lukker paa Fotografiapparatet 

 viste sig at virke daarligt, der indtraadte uheldigt Vejr, og Ungerne 

 forlod Reden en Uge tidligere end beregnet, rimeligvis fordi der kun 

 var to, saa at de havde faaet rigeligere Føde og derfor udviklet sig 

 hurtigere. 



Endelig i 1912 gik det, som det skulde. Den 7 April var der 1 

 Æg i Reden, den 11 var der 4 Æg. Den 14 Maj var Æggene endnu 

 ikke udrugede, men 18 Maj var der 4 Unger. Fra den 20 Maj var 

 nu Reden under uafbrudt Iagttagelse i 13 Dage og Nætter af For- 

 fatteren og fire Venner, derefter med Mellemrum, til Ungerne fløj 

 bort. 



Hanfalken er betydeligt mindre end Hunfalken, den kaldes paa 

 Engelsk the Tiercel«, fordi den skønnes en Trediedel mindre end 

 Hunnen. Iagttagerne gjorde nu straks den Opdagelse, at med Und- 

 tagelse af de første Par Dage rugede Hunnen ikke Ungerne, det 

 blev Hannens Pligt at passe disse, medens Hunnen gik paa Jagt og 

 overtog hele Arbejdet med at skaffe Maden til Familien. Hannen 

 derimod opholdt sig ved Reden, ventende paa, at Hunnen bragte 

 Maden, fodrende Ungerne dermed, og rugende dem. Naar Hunnen 

 kom med Byttet og kom i Nærheden af Reden, gav hun Signal, 

 Hannen fløj til Vejrs op til hende, tog i Luften Byttet fra hendes 

 Klør over i sine og fløj derefter ned til Reden med det. Hvad Un- 

 gerne levnede blev hans Maaltid. Der bragtes dem følgende Mad: 

 Solsort, Vagtelkonge, tam Kylling, Lærke, Due, Topskarveunge. Graa- 

 irisk, Regnspove, Søpapegøje, Rotte, Alk, Drossel, Turteldue. Seks til 



