181 



ti Gange om Dagen bragte Hunnen Mad, det længste Mellemrum var 

 altid midt paa Dagen. 



Alt gik normalt i Reden fra 20 til 28 Maj, da der indtraadte 

 noget mærkeligt. F'orfalteren var selv paa Vagt fra den 27 om Eft. 

 og mener, at Ungerne den 28 inden Kl. 7 Morgen havde faaet 2 

 Maaltider. Men derefter standsede Madtilførslen, Hunnen blev borte. 

 Op paa Formiddagen blev Ungerne sultne og beg3'ndte at lede efter 

 gamle Madrester ved Reden. Henad Middagstid kalder baade Han- 

 nen og Ungerne efter Mad, men Hunnen viser sig stadig ikke; Kl. 1^/* 

 forlader Hannen Reden og kommer tilbage Kl. 1^/2 med en Søpape- 

 gøje, som de alle deler. Allerede Kl. 2^/2 skriger baade Hannen og 

 Ungerne efter Mad igjen, men Leverandøren kommer stadig ikke. og 

 Resten af Dagen vanker ingen Mad. Hannen synes ikke at have 

 Lyst til at skaffe saadan. Den 29 Maj oprandt med fuldstændig 

 Hungersnød i Hjemmet. Hannen fløj jevnlig bort men bragte ingen 

 Mad hjem. Endelig Kl. 3 bragte han en tam Kylling, — da havde 

 de sultet i over 24 Timer, — men saa vankede der ikke mere den 

 Dag. Den 30 om Morgenen ganske tidlig fløj han flere Gange bort, 

 men først Kl. 6 Morgen kom han hjem med en Drossel, som han 

 sandsj'nligvis ikke selv havde fanget; kort forinden havde han kaldt 

 efter Mad som ellers, naar Hunnen kom i Nærheden. Kl. 6^/2 kom 

 endelig en Hunfalk, satte sig paa Klippen og havde Foder med. 

 Iagttageren blev saa glad ved at se Hunfalken igen, at han glemte 

 at se efter, hvad Byttet bestod af. Hun gav det til Hannen og blev 

 siddende og saa paa, at han fodrede Ungerne. Kl. 7^^ bragte hun 

 igen Mad, en Drossel; Kl. 7^° bragte hun atter en Drossel, men 

 denne vilde hun ikke aflevere, og Hannen maatte slaas med hende 

 om den. 



Iagttagerne diskuterede naturligvis bagefter stærkt, hvad der kunde 

 være Grunden til Hunnens lange Fraværelse. Ingen af dem er i Stand 

 til at sige, om den Hun, der kom den 30 Maj var den oprindelige 

 eller en ny. Forfatteren selv mener, at det var en ny, som Hannen 

 havde formaaet til at gøre Tjeneste, men fører intet Bevis derfor. 

 Det eneste, han kan anføre, er, at da den formentlige ny Hun tredie 

 Gang bragte Mad, vilde den ikke aflevere det til Hannen før efter 

 Slagsmaal. 



Det er vel meget tvivlsomt, om Hannen virkelig skulde have 

 fundet en ugift Hun og faaet hende til at være Adoptivmoder for 

 Børnene. Det er ikke sikkert, at Moderen er død, det kan godt 

 skyldes tvingende Grunde, at hun har været borte i 2 Døgn. Hun 

 kan være bleven syg og kommet sig igen, hun kan være kommen 

 til Skade under Jagten efter Bytte, maaske bleven anskudt, eller 

 faaet en Vingeforvridning, en Muskelsprængning eller lignende, som 

 er helet efter 2 Dages Forløb. Skønt vel i de fleste Tilfælde en syg 

 eller anskudt Fugl hurtigt dør, saa har man dog set Eksempler paa, 

 at de kommer sig. Forfatteren fortæller selv et Sted i Bogen. at. 

 7 Juni, altsaa da Ungerne var ca. 3 Uger, fik de en Solsorthun til 

 Mad. En af Ungerne tog den helt for sin egen Mund, men da den 



