224 



ovenpaa Kakkelovnsrør. Jeg har tidt siddet ganske stille og set 

 paa Svalen, naar den hyggede eller rugede, og den passede roligt 

 begge Beskæftigelser, skønt mit Ansigt kun var fjernet 30 cm 

 fra den, ja ofte henyttede den mit Hoved til at tage en lille Hvile 

 paa, inden den foretog Op- eller Nedstigningen. Naar jeg traf 

 en saadan Svale, forsømte jeg altid min Pligt og kom ikke høj- 

 ere op den Gang for ikke at fylde Reden med Sod eller Sand. 

 Det, der altid forundrede mig, var, at Svalen kunde flyve lodret 

 tilvejrs, thi jeg har ofte fundet Reder saa langt nede, at den 

 skulde flyve 6 — 7 m, før den kom ovenud. Naar den fløj tilvejrs, 

 hørtes en dundrende Lyd i Skorstenen, saadant Spektakel gjorde 

 den med Vingerne, og den Tur op og ned maatte den ofte gøre, 

 særlig naar den havde Unger. — Den Gang brugte Folk altid 

 kun Brænde og Tørv som Brændsel, Kul var kun indført gan- 

 ske faa Steder, og Cokes kendtes ikke. Brænde og Tørv afsæt- 

 ter altid en fast Sod, som Lak eller Beg, men den generede ikke 

 Svalen, og det gjorde heller ikke Røgen, der tidt har bragt mine 

 Øjne til at løbe i Vand; med Svalens var der aldrig noget i 

 Vejen. En Svalerede anbragt i en Skorsten , hvori der fyredes 

 fra Køkkener, saa meget kuriøs ud ; hele Reden, som altid var 

 aaben foroven, blev overtrukket med et Lag Sod, som om den 

 var sortlakeret ; de Hestehaar og Straa, som Fuglen havde be- 

 nyttet til Reden, og som kunde hænge rundt om den, var sorte 

 og stive, og saa tykke som Seglgarn. Saa fik Kullene Indpas, 

 og saa forsvandt Svalerne, skønt modstræbende. Kul afsætter en 

 Sod, der er let og fin som Mel, og den maa have generet Sva- 

 lerne for meget, særlig naar den lagde sig i Reden mellem Æg- 

 gene , og Røgen har sikkert ogsaa været dem utaalelig. Nu er 

 jeg overbevist om, at der ikke findes en eneste Svalerede i nogen 

 Skorsten i Horsens.« (Th. Jørgensen). 



Tage Lakjer meddeler følgende om en meget sent paa Aaret 

 iagttaget Svale: »I Efteraaret 1913 forsvandt Svalerne forholdsvis 

 tidligt fra Hellerupegnen; 13 Oktober var de tilsyneladende alle 

 bortrejst; stor var derfor min Forbavselse, da jeg 23 November 

 saa en ung Forstuesvale i Skovshoved. Jeg kom spadserende 

 ud ad Strandvejen, da jeg pludsehgt Kl. 12,i ved »Øresundshøj« 

 saa Svalen komme flyvende fra Øresund ind over Land, den 

 slog en stor Bue og fløj atter mod Stranden. Jeg gik straks 

 derned, men fik ikke mere Øje paa den; da den var mig nær- 

 mest, var Afstanden næppe mere end 10 m. Kl. 3,i6 samme Dag 



