tildækker omhyggeligt Stedet, saa at intet Spor deraf er synligt. 

 Moderen bliver i Nærheden for at passe paa, og efter 40 Dages 

 Forløb hører hun de endnu ikke udklækkede Unger kalde paa 

 hende, for at hun skal komme og grave dem ud. Stolt vandrer 

 hun derpaa med hele Forsamlingen ned til Vandet. 



Der er frembragt nyt Liv, nj^e Levevæsner er opstaaede. 

 Hvordan gaar dette til? Hvordan kan Blommen og Hviden i 

 et Hønseæg blot ved Varme blive til en fuldt færdig Kylling 

 med alle de yderst sammensatte Organer, som det levende Dyr 

 er i Besiddelse af? 



Spørgsmaalet er paa ingen Maade let at besvare, navnlig naar 

 Beskrivelsen, som her, skal gøres ganske kort og gives en al- 

 menfattelig Form overfor Læsere, af hvilke de allerfleste maa 

 forudsættes ikke at kende nogetsomhelst til Sagen. Desuden 

 øges Vanskeligheden ved det nye og overraskende i selve Stof- 

 fet, thi dette har kun meget ringe Tilkn3ining til, hvad man 

 ellers kender. Hertil kommer, at de vigtigste Stadier af LMvik- 

 hngen er mikroskopisk smaa og deres Tydning ofte saare van- 

 skelig. Deraf følger, at der næppe gives noget andet Fag inden- 

 for Naturvidenskaberne, hvor Forskernes Meninger afviger saa 

 stærkt fra hverandre som her. Vi maa derfor som Regel 

 nøjes med at anføre de Resultater, som alle, eller dog de fleste, 

 er enige om. — Dog maa jeg bede den Læser, der virkelig øn- 

 sker at forstaa, hvorledes denne mærkelige Fosterudvikling kom- 

 mer i Gang, om ikke at overspringe noget af det følgende, thi 

 Fremstillingen er saa sammentrængt, at intet kan undværes. 



Det maa vel anses for kendt, at alle Levevæsner er sam- 

 mensatte eller opbyggede af Celler ligesom et Hus af Mursten. 

 En Celle (Fig. 110) er den simpleste eller enkleste Form, hvor- 

 under et levende Væsen kan bestaa som selvstændigt Individ. 

 Der gives baade encellede og flercellede Væsner, og disse repræ- 

 senterer meget forskeUige Individualitetstrin. Cellen (Fig. 111,1) 

 er Grundformen baade hos Planter og Dyr og er i det væsent- 

 lige ens hos begge. Den bestaar af Protoplasma (Første-Stof, 

 Urstof) med en deri indlejret Kærne (niicleiis). 



Da der findes selvbevægelige, encellede Dyx (Fig. 110), der op- 

 tager Næring, fordøjer og udskiller Resterne, aander og er føl- 

 somme overfor ydre Paa virkning, kan man begribe, at Cellen 

 paa ingen Maade er simpel i sin Bygning; denne er rimeligvis 

 endog langt mere sammensat, end Nutidens Mikroskoper for- 



