maar at sige os. Baade Kærne og Urstof er lige vigtige for 

 Livsvirksomheden. Det er ved talrige Forsøg godtgjort, at de 

 hver for sig ikke kan bestaa; den ene forudsætter den anden. 

 Kærnen er navnlig vigtig for Ernærings- og Afsondringsvirksom- 

 heden, for Stofskiftet i det hele taget. Bevægeligheden og Op- 

 tagelsen af Næring synes at paahvile Urstoffet. 



Fig. 110. Et encellet, fritlevende D3'r (Amøbe), som deler sig i to ved en Ind- 

 snøring paa Midten efter Scha udi nn). Meget stærk Forstørrelse. 



I hver Celle er der mindst én Kærne. Denne er omgivet af 

 €n meget fin Hinde, men kan sjælden ses uden at man tilsætter 

 visse FarvestotYer. Gellens forskellige Bestanddele tiltrækker nemlig 

 disse i ulige Grad, idet Urstoffet næsten ikke paavirkes deraf, 

 medens en Del af Kærnen, det saakaldte Kromatin, farves me- 

 get stærkt, og det kunde derfor maaske paa Dansk kaldes Farve- 

 bindt. Denne vigtige Del af Kærnen bestaar af fosforholdige Ægge- 

 hvideforbindelser, Nuklei'n. Urstoffet (protoplasma) er en formet 

 Masse; det har ofte en traadet, kornet eller skumagtig Struktur og 

 dets kemiske Sammensætning er yderst indviklet. Under visse 

 Forhold optræder der en mærkelig Dannelse i Gellen, nemlig de 

 saakaldte Gentrosomer eller Kraftcentrer. De viser sig som smaa 

 Punkter omgivet af et lysere Lag. 



Gellen kan formere sig ved direkte Deling, idet baade Kærne 

 og Urstof spaltes ved en Indsnøring paa Midten. Kærnen an- 

 tager først en langagtig Form, der strækker sig mere og mere, 

 saaledes at det midterste Parti bliver tyndere og tj^ndere, indtil 

 det tilsidst brister. De derved opstaaede to Kærner fjærner sig 

 endnu mere fra hinanden, og Urstoffet deler sig dernæst ogsaa 

 ved en Ringfure gennem Midtlinjen. 



Den almindeligste og vigtigste Formeringsmaade er dog den 

 indirekte Kærnedeling (Mitose eller Karyokinese). Den fore- 

 gaar saaledes, som Fig. 111 viser. Først deler Kraftcentret sig i 



