6 



fuldstændigt (E), idet deres Kærner og deres Urstof f protoplasma) 

 forener sig til en eneste Celle, der atter paabegynder en indirekte 

 (mitotisk) Kærnedeling (F 6) til videre Formering. 



Vi vil nu i det følgende se, at Befrugtningen og Forplant- 

 ningens første Stadier hos de højere, flercellede Dyr foregaar 

 nøjagtigt paa den her beskrevne Maade, og vi faar derved et 

 tydeligt Indblik i Naturens store Enhed og Harmoni. 



Fritbevægelige encellede Dyr (Flagellater), kan slutte sig sam- 

 men til Cellekolonier, og naar en saadan Koloni bestaar af mange 

 Celler, kan der indtræde en Arbejdsdeling imellem dem, saa at 

 nogle overtager Ernæringen, andre Koloniens Beskyttelse, andre 

 igen sørger for Forplantningen. Der findes jævne Overgange fra 

 dette til den flercellede Organisme, hvor Cellernes Arbejdsdeling 

 er overordentlig mangeartet og stærkt særpræget; ja saa stærkt, 

 at de derved saa godt som alle mister Ævnen til at føre et selv- 

 stændigt Liv. De kan kun eksistere i Forbund med de øvrige Celler. 



Hos ethvert flercellet Dyr findes der dog altid enkelte Celler, 

 som formaar at løsrive sig fra de andre og danne LMgangspunkt 

 for nye flercellede Individer. Saadanne Celler kaldes Kønsceller. 

 Men selv mellem disse findes i Regelen en tydelig Arbejdsdeling, 

 idet nogle er store og ret ubevægelige, andre derimod meget smaa 

 og ofte selvbevægelige, eller i det mindste let transportable i Luft 

 og Vand. Grunden til denne Forskel er let at forstaa. Da to 

 Kønscellers Møde betinger Befrugtningen, maa de være let be- 

 vægelige, men det kan ikke undgaas, at de tillige er tyngede af 

 en ret betydelig Mængde Næringsstof for det nye Individ, der 

 skal opstaa af dem. Denne tilsyneladende Modsætning er nu 

 gennem Naturens Sparsommelighed løst paa den Maade, at den 

 ene Kønscelle bliver let bevægelig (Sædcelle), og den anden inde- 

 holder Næringsblommen (Ægcelle). 



Lad os nu først betragte den bevægelige Han- eller Sædcelle 

 (spermiiimj , der er aktiv og befrugtende i Modsætning til Æg- 

 cellen foviimj, der er passiv og modtagende. Denne Sædfim 

 bestaar i Regelen af tre tydelige Afsnit, som kaldes Hoved, Mel- 

 lemstykke og Hale, og er saaledes en ret mærkelig omformet 

 Celle. Baade dens kemiske Bestanddele og dens Udvikling lærer 

 os, at Hovedet er Cellekærnen, bestaaende hovedsagelig af Farve- 

 bindt (Kromatin). Af Urstoffet er de to andre Stykker dannet; 

 Mellemstykket udvikler ved Befrugtningen et Kraftcentrum, og 

 Halen kan udføre sitrende Bevægelser, ved Hjælp af hvilke Sæd- 



