derfor uden Tvivl i Forbindelse med Ændringen i Tandbygningen 

 og den forbedrede Tygning gennem Underkæbens og Ørets Om- 

 formning. Hertil slutter sig Stillingen af deres mere fremad- 

 rettede Næsebor og den fuldkomnere Næseskillevæg, som har for- 

 øget deres Lugteævne, altsammen Træk, som fjærner dem fra de 

 øvrige Krybdyr og Fugle og viser deres Vej mod Pattedyret. 



Vi omtalte i Indledningen til andet Afsnit den saakaldte Korre- 

 lationslov, som angiver den lovmæssige, indbyrdes Sammenhæng 

 mellem Organismens Dele. Theriodonternes Hovedskaller afgiver 

 et ualmindehg smukt og lærerigt Eksempel paa denne Lov. Og 

 samtidig med, at disse Dyr viser os en Krybdyrstamme, der slaar 

 ind paa nye Veje og skiller sig stærkt ud fra Fuglelinjen, saa 

 har de en særlig, rent personlig Interesse for os, fordi vi i dem 

 maa se nære Slægtninge af vore egne Aner; — de angiver os det 

 første betydningsfulde Skridt mod det fjærne Maal : Homo sapiens. 



Hvor ejendommehgt, ja vidunderligt er ikke alt det, vi her 

 har gennemgaaet! Jeg vilde ønske, jeg kunde bibringe Læseren 

 noget af den Glæde og Begejstring, jeg selv har følt ved at for- 

 dybe mig deri. Vi ser i Fosterudviklingen af Pattedyrets Under- 

 kæbe og Øre de Træk vende tilbage, der bidrog til at udforme 

 Pattedyret som saadant i den fjærne Permtid, for utalte Millioner 

 af Aar siden. Det er for mig et Stykke Naturpoesi af den reneste 

 Art. Thi ligesom Skovens Susen synes at hviske til os om svundne 

 Tider, saaledes gaar der et Brus af vidunderlige Fortidsminder 

 gennem Fosterlivet. Dunkle, hemmelighedsfulde Skrifttegn duk- 

 ker op og forsvinder igen, idet de glimtvis lader os ane mær- 

 kelige Faser af Dyrelivets fjærne Urtidssaga. Men denne For- 

 tidsdrøm naar slet ikke til Fosterets Bevidsthed; ogsaa vi har 

 jo i vor Fostertilstand uden at ane det gentaget den samme Om- 

 formning, som Permtidens Krybdyr gennemgik. Ganske uvil- 

 kaarligt kommer man her til at mindes Goethe, hvis dybe Ord 

 om Naturstudiet jeg har benyttet som Motto til denne Afhand- 

 ling; han har gennem sit geniale Kunstnerblik følt Naturens in- 

 derste Harmonier, som næppe nogen før ham har formaaet det. 



Efter denne lille Udflugt til Permtiden vender vi tilbage til 

 Fosterets Hovedskal. Alene af den her omtalte Udvikhng af 

 Pattedyrenes Underkæbe og Øreknogler maa det være klart for 

 enhver, at nogetsomhelst Slægtskab eller Afstamningsforhold mel- 

 lem Fugle og Pattedyr fmdes ikke. Det er to Stammer, der har 

 udviklet sig ganske selvstændigt, helt uafhængige af hinanden. 



