56 



En nærmere Paavisning af Forskellighederne i de øvrige Knogler 

 af deres Hovedskaller er derfor ikke nødvendig. Men ved Be- 

 tragtning af Fig. 141 vil man let se, hvor ensartet Knoglerne 

 endnu anlægges i Krybdyrets og Fuglens Hovedskal, uagtet der 

 er en Afstand af mange Millioner Aars Udvikling imellem dem. 

 Jeg skal blot særlig fremhæve den Væg, der danner Skillerummet 

 (Sio) mellem Øjehulerne som karakteristisk for Krybdyr og Fugle; 

 den findes ikke saaledes hos de andre Hvirveldyrklasser. Patte- 

 dyrets Hovedskal har fjærnet sig mere fra Krybdyrets end Fug- 

 lens har det; i Fuglens Kranium er bevaret langt flere Krybdyr- 

 træk, og Fuglene staar uden Tvivl meget nærmere ved Krybdyr- 

 stammen end Pattedyrene. Dette fremgaar tydeligt af Udviklingen 

 af deres Underkæbe og Øre. 



Grundlaget for Hvirvelsøjlen dannes hos alle Hvirveldyr, baade 

 i Foster- og i Stammeudviklingen, paa samme Maade. Det er en 

 fast Cellestav, som kaldes Rygstrængen (chorda dorsalisj. Den 

 ligger lige under Rygmarvs(Medullar)røret og over Aorta og Tarm- 

 rør. Fra de Hinder (Chordaskeden) , som omgiver den, opstaar 

 den Brusk- og Knoglemasse, der senere danner Akseskelettet 

 (Kranium og Hvirvelsøjle). At den centrale Nervesnor, Rygmar- 

 ven, hos Hvirveldyrene (Chordata) ligger midt i Dyrets Rygside, 

 hvor den støttes af Ghordaen, betegner en meget betydningsfuld 

 Væsensforskel mellem disse og de hvirvelløse Dyr, hvis mediane 

 Nervesnor ligger paa Dyrets Bugside. Antydning af en saadan 

 Rygstræng besidder dog Sækdyrenes (Tiinicata) Larver, og disse 

 hvirvelløse Dyr bringer derved en Slags Forbindelse mellem Dyre- 

 rigets to Hovedafsnit. Det lavest staaende Rygradsdyr, Trævle- 

 mund (Amphioxiis lanceolatusj, har intet andet Skelet end Ryg- 

 strængen, og denne Tilstandsform gentages i tidlige Fosterstadier 

 hos højere Hvirveldyr. 



Hos de fleste Fisk er Rygstrængen bevaret ogsaa i den voksne 

 Tilstand, og den er da af de timeglasformede, tvehule Hvirvler 

 indsnøret i Midten af hver Hvirvel og udvidet imellem dem, saa 

 at den danner en Slags Perlesnor gennem Hvirvlerne. Den kan 

 ogsaa være afbrudt i de indsnørede Partier, eller den kan, som 

 hos Pansergedde (LepidosteiisJ, være næsten helt svunden. Hos 

 Paddernes Larver genfindes de perlesnoragtige Indsnøringer og 

 Udvidninger af Rygstrængen; senere bliver deres Hvirvler i Re- 

 gelen baghule (opisthokøle), idet de træder i Ledforbindelse med 

 hinanden, og Ghordaen forsvinder. De øvrige Hvirveldyr (Am- 



