62 



De fleste Forskere mener, at Lemmerne hos Krybdyr, Fugle 

 og Pattedyr opstaar som Endepunkter af en svagt fremspringende 

 Hudliste, der forløber langs Kroppens Sider. En saadan synes 

 ogsaa undertiden ret tydelig paa Fostre; den svinder hurtigt 

 igen midtpaa, og kun det forreste og bagerste Parti vokser ud 

 til et kølleformet Lemmeanlæg, hvis opsvulmede Ende bliver 

 mere og mere skiveformet, ganske ens i Haand og Fod. Hos 

 Krybdyrene optræder dernæst paa Lemmeanlæget en Hudfor- 

 tykkelse, der hæver sig til en Fold (Peter); i senere Stadier 

 forsvinder den fuldstændigt igen. Den ses tydeligt paa Kroko- 

 dillefostrets Forlem (F) i Fig. 130, 2. Fuglefostrets Lemmer viser 

 en ganske lignende Fold, men den forsvinder hurtigere igen. 

 Hos Pattedyrfostre er Hudfortykkelsen meget lidt fremtrædende, 

 og der dannes ingen Fold; hos Padder findes den slet ikke. — 

 Senere viser der sig Furer i Lemmeanlæggets skiveformede Ende- 

 parti, og de fem Finger- eller Taaanlæg bliver efterhaanden tyde- 

 ligere. Samtidigt kan man ved gennemfaldende Lys se, at Skelet- 

 anlægget er begyndt. Er der hos det voksne Dyr udviklet min- 

 dre end fem Fingre, saa kan der i Fosteranlægget findes Antyd- 

 ninger af de manglende, og disse kan enten optræde ganske ens- 

 artet med de blivende, eller de viser sig senere og forsvinder 

 hurtigt igen. Meget ofte ses dog aldeles ingen Antydning af de 

 manglende Fingre. Det er ligesom et flygtende Minde om Fortiden. 



Her er det dog nærmest Skeletanlæget til Haanden, der 

 interesserer os, og jeg vil bede Læseren betragte Fig. 147, som 

 gengiver, hvad Leighton har fundet hos Tærnen, Sterna Wil- 

 soni. Billedunderskriften vil forklare de enkelte Stadier. Vi ser 

 Skelettet anlægges som fire Straaler, der adskiller sig i Haand- 

 rod og Mellemhaand, hvorfra Fingeranlæggene vokser ud. En 

 af Straalerne forsvinder næsten helt igen; Leighton kalder den 

 femte; de tre andre benævner han anden, tredje og fjerde. Hvor- 

 for netop dette? Lad os høre, hvad han siger. Efter at have 

 nævnet de to Muligheder, at Fuglenes tre Fingre kan være 1, 

 2, 3 eller 2, 3, 4, fortsætter han, (The American Naturalist 1894 

 S. 770): »Jeg hælder stærkt til det andet Alternativ af følgende 

 Grunde: For det første paa Grund af den Lov om Fingrenes 

 Reduktion, som er forfægtet at Morse, efter hvem i andre Grup- 

 per første Finger forsvinder først og derpaa femte. Endvidere, 

 naar en yderligere Reduktion finder Sted hos Fugle, og kun en 

 enkelt Finger er tilbage, som hos Apteryx og Casuarerne, saa 



