76 



Klasser. Paa Grund af dens Haardhed og glinsende hvide Farve 

 er man tilbøjelig til at tro, at den indeholder Kalksalte, men 

 Røse har ved omhyggelig kemisk Analyse under Mikroskopet 

 paavist, at Kalksalte absolut ikke findes i Skalbryderen. Sluiter, 

 som ogsaa har analyseret den, mener det samme. 



Skildpaddernes Skalbryder er et paa Snudespidsen siddende 

 Horn med en temmelig bred Basis og en skarp Spids; hos Kroko- 

 diller er Anlægget ret hyppigt dobbelt, hvilket ses af Fig. 156, 6, 

 men Meyer, som har undersøgt adskillige Fuglefostre, omtaler 

 ogsaa hos enkelte af disse et dobbelt Anlæg. Det er muligvis 

 en Atavisme. De spæde Fugleunger, jeg selv har undersøgt, 

 havde alle en enkelt Skalbryder; kun hos Klyden (9) fandtes 

 der fra den enkelte Spids to flade Udløbere bagtil. Andefuglene 

 har Skalbryderen siddende paa Overnæbbets Negl (8), hos Rov- 

 fugle og Ugler (11) sidder den et Stykke fra Næbspidsen; iøvrigt 

 er der ikke megen Variation i dens Form. — Hos Krybdyr med 

 Ægtand findes ingen Skalbryder og omvendt, den ene udelukker 

 den anden. De afkastes begge ret kort efter Udklækningen; en- 

 kelte Fugleunger kan dog beholde Skalbryderen henimod et Par 

 Uger. Man har ment, at Ægtanden benyttedes til at skære Hul 

 paa den pergamentagtige Æggeskal, medens Skalbryderen skulde 

 faa Kalkskallen til at briste. Dette holder dog ikke Stik, thi 

 der findes en haard Kalkskal paa Gekkoernes Æg, medens om- 

 vendt Havskildpaddernes er pergamentagtig. Om denne Skal- 

 bryders Opstaaen skyldes Slægtskabet mellem Krybdyr og Fugle, 

 tror jeg, det vil være ganske umuligt at afgøre med nogenlunde 

 Sikkerhed; den kan lige saa godt bero paa Konvergens, en ens- 

 artet Tilpasning gennem Formeringen ved Æg. Vi har i det 

 foregaaende fundet saa mange og saa forbavsende indre Lig- 

 heder mellem Krybdyrs og Fugles Udvikling, at det næsten sy- 

 nes velgørende at træffe paa en lille Forskel, eller rettere blot 

 en enkelt Usikkerhed i Slægtskabet. 



Vi har flere Gange i det foregaaende set, ikke alene at der 

 hos Fosteret anlægges Organer, som det voksne Dyr ikke er i 

 Besiddelse af, men ogsaa at mange Organers UdvikUng foregaar 

 ligesom ad Omveje, der er temmelig langt fra den naturlige og 

 retlinjede Udvikling, som man nærmest skulde vente at finde. 

 Det har tillige været paafaldende, at der hos Fortidens uddøde 

 Dyr ofte fandtes saadanne Organer i Brug og fuld Uddannelse, 



