90 



Fostre af Tandhvaler har udvendig tydehg Hals og relativt 

 langt fortil beliggende Næsebor (Fig. 157, 3); de geologisk ældste 

 Hvaler har længere Hals og længere fortil liggende Næsebor 

 end de ungtertiære og Nutidshvalerne (v. Stromer). 



Hos Fostre af Tandhvaler udvikles Næsemuslinger, som se- 

 nere helt forsvinder. Hos de ældste fossile Hvaler fandtes vel 

 udviklede Næsemuslinger og aabenbart ogsaa Lugtenerver, idet 

 Hjærnens Lugtelabber er stærkt udviklede (v. Stromer). 



Hvalernes Fostre har tydelige Baglemmer (Fig. 157, 3) udenpaa 

 Legemet ligesom andre Pattedyrfostre. Den sammenlignende Ana- 

 tomi siger os, at Hvalerne maa nedstamme fra Landpattedyr; 

 muligvis er de nærmest beslægtede med Rovdyr. 



Hos Bardehvalerne optræder Barderne meget sent i Foster- 

 stadiet, og forud for dem findes Tanddannelser (der kan træffes 

 42 Tænder i hver Underkæbehalvdel), men disse gennembryder 

 aldrig Tandkødet og opløses atter fuldstændigt inden Fødselen. 



Sælernes Foster er beklædt med et tykt Lag Uldhaar, som 

 svinder, inden Ungen gaar i Vandet; hos vor alm. Sæl (Phoca 

 vitulina) fældes Uldhaarene i Regelen allerede inden Fødselen. 



Hos Søkøerne (Sirenia) findes en Reduktion af Tænderne i 

 forskellig Grad hos de tre Slægter fra nærværende Jordperiode. 

 Den nu uddøde, højnordiske Søko (Rhytina gigas) var ganske tand- 

 løs. Den voksne Manat (Manatus) har kun Kindtænder, men hos 

 dens Foster er desuden fundet 3 Fortænder og 1 Hjørnetand i 

 hver Kæbeside (Kiikenthal). Prorastomiis, en Søko fra Tertiær- 

 tidens Eocæn havde 3 Fortænder og 1 Hjørnetand i hver Kæbeside. 



Alle Hovdyr mangler første Taa og første Finger. Hos deres 

 Fostre findes Anlæg til fem Fingerstraaler. De ældste Pattedyr 

 var alle femtaaede og femfingrede, hos tertiære Hovdyr er 

 endnu første Mellemhaandsknogle bevaret (Fig. 45). Hos Drøv- 

 tyggerne er tredje og fjerde Mellemfods- og Mellemhaandsknogle 

 samfæstede til et enkelt Ben, men anlægges fuldstændig adskilte 

 hos deres Fostre og genfindes saaledes hos Drøvtyggernes For- 

 fædre i Tertiærtidens Eocæn. Hestefamilien har kun bevaret 

 tredje Taa (Finger), se Billedet yderst tilhøjre i Fig. 45 og Fig. 81. 

 Efter Ewart besidder et Hestefoster vel udviklede andet og 

 fjerde Mellemhaandsben, der ender med Antydninger af Finger- 

 led. Dets Albu- og Spoleben ligner slaaende de samme Knogler 

 hos Mesohippiis fra Miocæn. I et endnu yngre Hestefoster er 

 Albubenet (ulna) fuldstændigt og forholdsvis lige saa langt som 



