lo: 



deles forsvundet. Vi ser af Fig. 167, 3, hvor ringe Epifysens Ud- 

 vikling er hos disse; — som Kuriosum kan anføres, at den spe- 

 kulative Filosof Descartes antog den for at være »Sjælens 

 Yirkepunkt«. 



Naar vi sammenligner Hjærnerne af Firben og Spidsand med 

 hinanden (Fig. 168, 1 og 6), synes der ikke at være nogen Lighed 





Fig. 166. Fuglekranier gennemskaarne ved et lodret Længdesnit for at vise 

 Størrelsen af Hjærnehulheden, som er tegnet mørkere end de øvrige Partier. 

 1 Skovhornugle (Otus vulgaris), 2 Havørn (Haliaétus alhicilla) efter d'Alton, 

 3 Næsehornsfugl (Buceros rhinoceros) tildels efter Gadow, 4 0due (Treron chlorio- 

 gaster) efter S trickland og Mel vi Ile, 5 Dronte (Didiis ineptus) efter O w en. 



imellem dem. Thi Storhjærnen er ganske dominerende hos Fug- 

 len i Modsætning til Krybdyret, og det omvendte er Tilfældet 

 med Lugtelabberne. Desuden dækker Storhjærnen næsten gan- 

 ske Synshøjene, naar man ser Andehjærnen fra oven, og den 

 lille Hjærne støder umiddelbart op til denne, medens hos Fir- 

 benet Synshøjene skyder sig ind mellem den store og den lille 

 Hjærne. Hos Krybdyret (Fig. 167, 1) er desuden i Almindelighed 

 den lille Hjærne (Cb) kun saare ringe i Forhold til Fuglens 

 (Fig. 167, 2); hos Krokodillerne er den dog ret vel udviklet 

 (Fig. 167, 4). En anden Ejendommelighed ved Fuglehjærnen er 

 den saakaldte flocciihis, en Fremragning paa hver Side af Hjær- 

 nens bagerste Del ud for det indre Øre (Fig. 168, 6 og 7), hvis 

 Buegange tildels er lejrede omkring den; Hørenerven udspringer 

 lige under den. Den findes ikke hos Krybdyr. 



Hvis vi derfor ikke var i det heldige Tilfælde at kende Hjær- 

 nerne af nogle uddøde Fugle og Krybdyr, vilde vi næppe være 

 i Stand til at forsone disse Modsætninger. Men ved at betragte 



