114 



foruden de Traadbaner, der hos Sauropsiderne forløber i den 

 mediane Væg, tillige findes sidestillede Traadbaner, der gaar fra 

 Hjærnebarkens øvre og ydre Væg, og disse betegner en helt nj^ 

 Bygningsplan hos Pattedyrene. Som man vil se af Fig. 169, 6, 

 findes der ogsaa hos Krybdyr og Fugle sidestillede Traadbaner; 

 de kommer dog ikke fra Hjærnebarken men fra Urhjærnens 

 Stammeganglier (S). Disse Nydannelser hos Pattedyrene frem- 

 bringer en langt fuldkomnere Arbejdsdeling mellem Gellerne, en 

 bedre Isolering af Overføringsapparatet (Ledningsbaner) ved Marv- 

 skedebeklædning, giver Anledning til Uddannelse af et Segmen- 

 teringssystem (Hjærnevindinger) som Udtryk for Stedfæstning af 

 forskellige Legemsdeles Centra i Hjærnebarken og udvikler denne 

 til et mere fremragende Energidepot. Alle disse Karaktertræk 

 viser sig i Hjærnebarken fra de laveste Pattedyr lige op til Men- 

 nesket i mere og mere sammensatte Forhold, medens de hos 

 de øvrige Hvirveldyr med Hjærnebark forbliver ret rudimentære 

 (Chr. Jakob). 



For tilfulde at forstaa Betydningen af dette er det tilstrække- 

 ligt at fremhæve, at medens man hidtil har været tilbøjelig til 

 at opretholde en dyb Kløft mellem Mennesket og de øvrige Patte- 

 dyr, i det mindste for Hjærnens Vedkommende, saa viser den 

 mikroskopiske Undersøgelse, at der ingen saadan er. Menneske- 

 abernes Hjærne har nøjagtig den samme Organisation i alle sine 

 Enkeltheder som Menneskets; den eneste Forskel bestaar i en 

 Forøgelse af de enkelte Gellers Antal i Menneskets Hjærnebark. 

 Naar saaledes Orangutanen kan manøvrere med c. 1000 Millioner 

 Celler i sin Hjærnebark, har Mennesket c. 10 000 Millioner. Der 

 er altsaa ingen Væsensforskel, kun en Gradsforskel. Men mel- 

 lem Sauropsider og Pattedyr er der netop en Væsensforskel, en 

 dybtgaaende Uoverensstemmelse i Bygningsplanen, hvilket tyde- 

 ligt vil fremgaa af det ovenfor anførte. 



At denne Uoverensstemmelse ogsaa i Stammeudviklingen er 

 af dybtgaaende Art, synes et andet Forhold at t3^de paa. Ved 

 at undersøge de mærkehge Ormpadders (Apoda) Hjærne har 

 Ghr. Jakob nemlig fundet en Hjærnebark hos disse, der er total 

 forskellig fra Paddernes og ligesom giver en Antydning af, hvor- 

 ledes de sidestillede Traadbaner samt de to Gellelag i Pattedyrenes 

 Hjærnebark kan være opstaaede. En Sammenligning med de lavt- 

 staaende Pattedyrs Hjærne (Fig. 169, 8 og 9) viser dette ganske ty- 

 dehgt. Man ser, hvorledes det ydre Gellelag (P{) staar i For- 



