125 



Uligheder. Rabl, som har anstillet en meget grundig og om- 

 hyggelig Undersøgelse af Hvirveldyrenes Linse, siger, at enhver 

 Dyreklasse og Orden gaar sine egne Veje ved Udviklingen af 

 denne, saa at det er umuligt at forveksle Pattedyrets Linseanlæg 



,^^-^}''^ 



Fig. 172. Gj Tværsnit gennem Hovedenden af et Hønsefoster (Gallus dom.) 

 med c, 18 Ursegmenter (Somiter) efter Lillie og O. Hertwig. Gg Tværsnit 

 af samme med 35 Ursegmenter efter Lillie; h Hjærneblære (øverste Del af 

 Rygmarvsrøret), L Linseanlæg, Øjeblære, ØS Øjeskaal. Lg-e Udviklingen af 

 Øjets Linse hos Foster af Æglæggende Firben (Lacerta agilis), Aj.g Samme 

 hos Foster af Tamand (Anas boscas dom.). Begge efter C. Rabl. De øvrige 

 Smaabilleder fremstiller Tværsnit af den udviklede Linse hos Krybdyr og Fugle. 

 An Tamgaas (Anser dom.), As Duehøg (Astur palumbarius), C Tamdue (Coliimba 

 dom.), Ch Kamæleon (Chamæleo vulgaris). Gy Sejler (Cypselus apus), H By- 

 svale (Hiriindo urbica), Lv Grønt Firben (Lacerta viridis), M Undulat (Melo- 

 psittacus iindulatiis) , T Græsk Skildpadde (Testudo græca). Alle efter C. Rabl. 

 Linsekransen ses i Tværsnittene som det ydre, mørkere Parti. 



med Fuglens, Krybdyrets eller andre Dyrs. Hvor store Ligheder 

 denne Udvikling imidlertid frembyder hos Fugl og Krybdyr ses 

 umiddelbart af Fig. 172; der er saa at sige slet ingen Forskel. 

 Dette bekræftes yderligere af Cellernes Form og Stilling i Linsen. 

 Ifølge Linsens Formudvikling kommer den til at bestaa af et 

 forreste og et bagerste Gelleparti (Lq og Ag). Dette sidste tiltager 

 stærkt i Tykkelse og danner den egenthge Linsekærne, medens 

 det første kun som et tyndt Hudlag strækker sig over Linsens 

 forreste Halvdel. Denne Cellehud frembyder hos Krybdyr og 



