139 



Kønskirtlen er ude af Stand til at frembringe et eneste Køns- 

 produkt (Sædfim eller Æg). Han har navnlig eksperimenteret 

 med Rotter og Marsvin. Naar han f. Eks. kastrerede en ung 

 Rottehan og indsyede Testiklerne et ligegyldigt Sted under dens 

 Hud, og Operationen lykkedes, saa udviklede alle Hannens sær- 

 egne Karaktertræk sig alligevel hos Dyret, eftersom det voksede; 

 men den mikroskopiske Undersøgelse af de indsyede Testikler 

 viste, at disses sæddannende Partier var fuldstændigt degenere- 

 rede, medens deres øvrige Væv var vel udviklet. Indsyede han 

 Æggestokke (Ovarier) under Huden paa en ung kastreret Han, 

 fik denne alle Hunnens sekundære Kønskarakterer. Og alle 

 Hunkønnets Ejendommeligheder kom til fuldeste Udvikling; saa- 

 ledes fik den Pattevorter og rigelige Mælkekirtler; Haarlag, Ske- 

 let, Vægt, Størrelse, alt blev hunligt, og den fik ligeledes en fuld- 

 stændig hunlig »Psyke«. Den forholdt sig som Hun overfor 

 normale Hanner, tog sig af smaa Unger og lod dem die, op- 

 førte sig ganske som en Moder. Hannens Kønskarakterer ud- 

 viklede sig derimod hos en kastreret Hun med indsyede Testikler. 



Ved disse Forsøg er det med absolut Sikkerhed bevist, at 

 Kønskirtlerne, foruden Frembringelsen af Kønsstofferne, har en 

 indre Afsondring (Sekretion) til Blodet, hvorved den særegne 

 hanlige eller hunlige Kønskarakter frembringes hos Dyret. An- 

 dre Forsøg af Stein ach har vist, at det er Hjærnen, som di- 

 rekte paavirkes, og at denne altsaa udformer det endnu ikke køns- 

 udviklede Individ til en Han eller en Hun. Det er Hjærnen, der 

 »erotiseres«, som Steinach udtrykker det. 



Disse Forhold viser os det erotiske Liv under nye og uanede 

 Synsvinkler, og da vi nylig har set de store Overensstemmelser 

 i Hjærnens Bygning hos Krybdyr og Fugle, forstaar vi ogsaa 

 bedre, hvorfor de sekundære Kønskarakterer hos disse ligesom 

 har en noget anden Tone end hos Pattedyrene. 



Vi saa i tredje Afsnit, hvor overordentlig forskellig Sædcellen 

 (spermiiim) var fra Ægcellen (oviim) baade i Bygning, Form og 

 Bevægelighed (Fig. 113). Den optraadte derfor under Befrugt- 

 ningen som aktiv, medens Ægcellen forblev passiv. En natur- 

 lig Følge af dette er, at de sekundære Kønskarakterer ogsaa har 

 faaet Præget af denne Forskel. Hannen bliver før og under 

 Parringen den aktive. Hunnen den passive, den ombejlede, ofte 

 af mange Hanner. Det gælder derfor for disse at udmærke sig 

 paa en eller anden Maade. Steinachs Forsøg viste, at de in- 



