140 



dre Afsondringer fra Hannens og Hunnens Kønskirtler ikke er 

 ensartede; der er meget bestemt Forskel imellem dem. De paa- 

 virker da Dyrets Hjærne paa forskellig Maade, idet Hannen ud- 

 formes med fristende, mærkelige og paagaaende Karaktertræk, 

 medens Hunnen bliver mindre særpræget, tilbageholdende og 

 knibsk; hendes Kønsejendommelighed bliver mere Omsorgen for 

 Afkommet, og hun udvikler ingen ydre Pragt. Hannen bliver 

 derfor Udgangspunktet for Nydannelser af forskeUig Art, han re- 

 præsenterer Fremskridtet i Udviklingen, medens Hunnen er det 

 konservative Element; hun holder fast ved Stammeegenskaberne. 

 Ungen ligner derfor Moderen , men Hannens nyerhvervede Ka- 

 raktertræk kan i Tidens Løb nedarves paa Hunnen og saaledes 

 give Stødet til Udviklingen af nye Arter. 



Enhver kender Hanløvens Manke og Hovdyrenes Horn, men 

 ellers er den ydre Forskel mellem Kønnene hos Pattedyrene 

 gennemgaaende ikke særlig tydelig; man skal for de fleste Arters 

 Vedkommende se ret nøje til for at opdage den. Hannen er vel 

 i Regelen større og kraftigere end Hunnen, men saa at sige al- 

 drig i Besiddelse af særhg iøjnefaldende Prydfarver fremfor 

 denne. Mandrillens grelle Knaldfarver paa de haarløse Steder 

 ses hos begge Køn, om end noget svagere hos Hunnen, men 

 naar der undtagelsesvis findes stærke Farveforskelligheder mel- 

 lem Kønnene som f. Eks. hos den røde Kæmpekænguru (Macro- 

 pus riifus), hvis Hun er blaagraa, Bjærgkænguru (M. robustiisj, 

 enkelte Antilopearter, nogle Halvaber (Lemiiridæ) samt hos nogle 

 amerikanske Aber (Pithecidæ og Mycetesj, saa gør Farven næppe 

 Indtryk af at være noget særligt Smykke for Hannen. Farven 

 er som Helhed ret afdæmpet hos Pattedyrene, og saadanne 

 Prydelser som Hudkamme paa Hovedet o. lign. udvikles ikke 

 hos disse. 



Helt anderledes er dette hos Krybdyr og Fugle. Vi træffer 

 blandt Krybdyrene ligesom Forløbere for den overdaadige Ud- 

 vikhng af Kønspræget i Fugleklassen. Hos begge er Farverne 

 ofte paasatte ligesom mere ublandede fra Naturens Palet, og 

 der synes navnlig hos Fuglene at herske en mere umiddelbar 

 Pragtglæde end hos Pattedyrene. Jeg kan vel forudsætte, at de 

 sekundære Kønskarakterer hos Fuglene er kendt af de fleste 

 Ornitologer og skal derfor hovedsagelig nævne nogle af Kryb- 

 dyrenes. De ydre Kønsforskelle viser sig her som Hud- og Horn- 

 udvækster (Horn, Strubesæk, Kamme og Sporer), Størrelsesfor- 



