158 



Fig. 185. 1—4 Krybdyrskællets Udvikling fremstillet ved Snit gennem Huden 

 af 1—3 Snogefoster {Tropidonotus natrix) og gennem 4 Skæl af Scheltopusik 

 {Ophisaiirus apiis). 5—8 Udviklingen af Skællet paa Fuglefoden fremstillet ved 

 Snit gennem Huden paa Løbet af Hønsefoster, 1—8 efter C. Kerbert. 9—12 

 Fjerens Udvikling, 9 og 10 ved Snit gennem Hud og Fjerpapil af Duefoster 

 efter Davies, 11 og 12 efter Wohlauer. e og s er Overhudens to Lag, e det 

 ydre {epitrichium), s detindre SVimlag {stratum germinativiim); derunder ligger 

 c Læderhuden (cutis). h er Hornlaget, som dannes af Overhudens Slimlag. 



strakt Kegle, den saakaldte Fjerkim, der efterhaanden nedsænkes 

 i en sækformet Fordybning, og fra denne Fjerkim (12) udvikler 

 Fosterdunet sig saa. 



Ved at betragte Skællene paa Fuglefoden træder denne Ens- 

 artethed mellem Fjer og Skæl endnu tyderligere frem. Kerbert, 

 som har undersøgt Skællenes Udvikling paa Hønsefostrets Fod, 

 siger derom: »Paa Udviklingens syvende Dag fmder vi, ganske 

 som ved den anden Udviklingsperiode hos Snogen, Overhuden 

 bestaaende af to Lag« (Fig. 185, 5); øverst et Lag af flade Celler 

 (epitrichium), og under dette et Slimlag (stratum germinatwum) 

 af runde Celler. Det senere Hornlag dannes ogsaa her ikke af 

 det øverste, men af Slimlaget. »Vi ser altsaa, at der her fore- 

 gaar nøjagtigt det samme, som vi havde Lejlighed til at iagttage 

 ved Dannelsen af Snogens Overhud«. Paa ellevte Dag ses det før- 

 ste Anlæg til det fremtidige Skæl (Fig. 185, 5), og der finder en 

 livlig Celleforøgelse Sted, navnlig i Læderhuden. Den derved op- 

 staaede Vorte (6) er fra først af regelmæssig rundagtig, men fra 

 trettende Dag begynder den at bøje sig bagud, og paa femtende 

 Dag ses dens affladede Bygning tydeligt (7), saa at man kan tale 

 om en øvre og nedre Skælflade. »Overhuden viser under denne 



