159 



Udviklingsperiode endnu flere Ejendommeligheder, som levende 

 erindrer om Skællets Udvikling hos Snogen« (Kerbert). En af 

 disse er Optræden af forgrenede Pigmentceller i Overhuden, og 

 ligesom hos Krybdyret er disse indvandrede fra Læderhuden (7, p). 

 Dette er saa meget desto mere paafaldende, som disse Pigment- 

 celler atter fuldstændigt forsvinder i Løbet af Udviklingen; de 

 findes ikke hos den voksne Høne. Overensstemmelsen i Udvik- 

 lingen af Skællet hos Krybdyr og Fugl fortsættes saa at sige fra 

 Dag til Dag, og paa den treogtyvende er Skællet paa Hønsefostrets 

 Fod ganske overordentlig krybdyragtigt (8). Forskellen mellem 

 øvre og nedre Skælflade er ligeledes meget udpræget, medens 

 Skællet hos den voksne Høne er mere skjoldformet. 



Nu er der det morsomme, at vi ved nærmere at undersøge 

 Skællene paa Fuglefoden kan blive Vidne til Overgangen fra 

 Skæl til Fjer. »Det hele Skæl kan bedst sammenlignes med en 

 voksende Fjer, en for Fylogenesen [Stammeudviklingen] af Fje- 

 ren meget vigtig Omstændighed«, siger Gadow. Fuglefodens 

 Løb kan jo hos ret nærstaaende Arter være enten skæl- eller 

 fjerklædt (Fasan og Urhøne), ja Fjerklædningen kan strække sig 

 helt ud til Neglene (Fig. 186, 7). Ogsaa Strudsfuglenes Fod kan 

 vise alle Overgangene fra Skæl til Fjer. Omformningen foregaar 

 paa følgende Maade: Fra et Skæl med bred Basis hæver en Del 

 sig over Resten og danner et bagudrettet Fremspring. Hornover- 

 trækket er paa dette Sted fortykket, og der opstaar her smaa 

 Vorter, som gør Fremspringets Rand tandet. Paa og omkring 



Fig. 186. Skæl af 1 Grønt Firben {Lacerta viridis), 2 Levendefødende Firben {L. vi- 

 vipara) begge efter F. Leydig. Fod af 3 Alligator, 4 Graakrage (Corviis cornix), 

 5 Fasan (Phasianus colchiciis), 6 Urhøne (Tetrao tetrix), 7 Rype (Lagopus miitiis). 



