180 



termedius ikke opfattes — , men forresten bliver Seebohms Navn 

 til den engelske Præstekrave ikke stort bedre, da denne ikke er 

 større, »major«, end den typiske. 



Det staar tilbage at omtale de islandsk-grønlandske Præste- 

 kraver. Brehm har i sin Handbuch der Naturgesch. aller Vogel 

 Deutschlands 1831 Side 448-49 nævnt to Former af Præste- 

 kraven: 1. Der nordische Uferpfeifer, Aegialitis septentrionalis, 

 Br. og 2. Der buntschnåblige Uferpfeifer, Aegialitis hiaticula, 

 Boje. (Char. hiaticula, Linn.). Førstnævnte skulde have »der 

 buckelartige Scheitel so hoch als die sehr aufgeworfenen Stirn- 

 seiten« og skulde leve »von Island bis nach Kiel herab«, medens 

 »der buntschnåblige« skulde have »der Scheitel viel niedriger 

 als die wenig erhohten Stirnseiten«. Den skulde desuden være 

 nogle Linier »kiirzer und schmåler als Nr. 1, unterscheidet sich 

 aber von ihm: 1) durch den gestrecktern Schnabel, 2) den etwas 

 långern Fliigel, und 3) vorziiglich durch den viel niedrigern Kopf, 

 welcher von dem stark gewolbten des vorhergehenden sehr ab- 

 weicht. Er bewohnt die Kiisten der Ostsee, besonders den See- 

 strand und die Ufer der Binnenwasser von Rugen . . .« 



Som man ser, ere disse Beskrivelser lidet tilfredsstillende. 

 Sidstnævnte Form skulde vel nærmest være den typiske, medens 

 førstnævnte skulde være hjemmehørende paa Island; men at 

 islandske Præstekraver skulde aflægge Besøg ved Kiel, er ikke 

 sandsynligt ; desuden ere de vitterligt lidt mindre og ikke større 

 end typiske, medens man derimod med Rette kan sige, at ty- 

 piske have »gestrecktern Schnabel«, naar man derved forstaar 

 længere; det er ogsaa rigtigt, at typiske have længere Vinger 

 end islandske (skønt hele Fuglen skulde være : um einige Linien 

 kurzer und schmåler (!)«), men Udtrykket »den viel niedrigern 

 Kopf, welcher von dem stark gewolbten des vorhergehenden 

 (den islandskes) sehr abweicht«, synes ikke meget træffende efter 

 Skind at dømme. Da jeg ikke har kunnet undersøge Hoved- 

 skaller af islandske og grønlandske Præstekraver, er det for 

 nærværende ikke muligt at sige noget bestemt om dette Punkt: 

 men at bibeholde Brehms Navn septentrionalis for den islandsk- 

 grønlandske Præstekrave vilde i d«t mindste byde den Fordel, 

 at man slap for at blive bebyrdet med et nyt. 



Med Hensyn til Pletten paa den yderste Halefjer forholde 

 islandsk-grønlandske Præstekraver sig ganske som de andre 



