219 





uden at skulle gaa ud paa de store nøgne Sandflader, hvor vi 

 aldrig saa den. Men det er netop de lave Engstrækninger, der 

 er mest udsat for Oversvømmelsen, og hvor den Insektfauna 

 skulde være, som nu næppe findes mere, saa det er ret rimeligt, 

 at den forlader de Strækninger, som i og for sig kun for kort 

 Tid har været dens 

 Hjem. 



Hvad ellers Vaderne 

 angaar, skal jeg fatte 

 mig i Korthed, da jeg 

 mener, at Terner og 

 Maager i denne Sam- 

 menhæng frembyder 

 mere Interesse, saa jeg 

 vil hellere beskæftige 

 mig lidt nærmere med 

 dem. 



Tipperlandet er egent- 

 lig som Helhed ret fat- 

 tigt paa Vadere. Har 

 man været paa Salt- 

 holmen og set den 



Mængde Rødben, Ryler, Viber og Brushøns eller kender Thys 

 Rigdom af Vadefugle, bliver man noget skuffet, naar man kom- 

 mer paa Tipperne. Der er ganske vist en Mængde Rødben over- 

 alt, men Rylerne mangler næsten helt, og Brushøns, som man 

 ellers skulde synes Forholdene er saa gode for, var meget faa- 

 tallige i 1912. 



Vi fandt Rødbenen (Totamis calidris) overalt i hele Ter- 

 rænet baade med Æg og Unger, vel nok mest med smaa Unger; 

 nogle enkelte var omtrent flyvefærdige, men de fleste ganske 

 smaa. Ungerne holdt særlig til ved Dammene, hvor der kun 

 stod et Par cm Vand mellem de visne Sivrester; her kunde 

 man næsten altid se dem vade rundt. En enkelt Rede, vi af 

 Fejltagelse kom til at træde i, viste ganske friske Æg endnu. 



Brushøns (Machetes pugnax) fandt vi slet ikke Rede af, ej 

 heller saa vi nogle Unger; der var i Regelen nogle enkelte Kokke, 

 der sloges langs Kørevejen; men det var ogsaa alt. Rylen 

 (Tringa alpina) var som nævnt meget sparsom, og vi fandt kun 

 1 Rede med smaa Dununger. Ude over Sandene kunde man se 



Unge af Rødben. H. Weis Fot. 



