222 



til alle Tider. Jeg fandt ogsaa Rede af dem med Æg paa Øst- 

 siden af Tipperne. 



Skal vi derimod betragte vore fast ynglende Maager, møder 

 det triste Faktum en, at vel er Spisekammeret fuldt, men Lej- 

 ligheden er noget fugtig og risikerlig at bo i, og det har gjort, 

 at der har været en rivende Tilbagegang i deres Tal. Desværre 

 ved jeg ikke noget om Hættemaagen (Larus ridibundus) før M. 

 Klinges Besøg, da Dr. Rambusch ikke omtaler den som værende 

 paa Tipperne. Den var i 1910 meget talrig og tog stadig til i 

 Antal. Den ynglede da i tætte Kolonier, ofte mange hundrede 

 Par sammen. Den boede væsentlig i Sivbevoksningerne mel- 

 lem Adamspold og Tippepolde, paa Fuglepold, Anholt og ned 

 sydøst for Stenpold. De 4 Kolonier laa altsaa paa det mest ud- 

 satte Sted, hvor der var saa lavt, at det maatte gaa galt under 

 Oversvømmelser, hvad det altsaa ogsaa gjorde. Jeg husker endnu 

 vor Begejstring over alle de mange Hættemaager, der fløj i Flokke 

 ude over Tippepoldene, og hvor vi glædede os til ret at komme 

 til at faa Brug for nogle af alle H. Chr. C. Mortensens Ringe; 

 men vor Skuffelse blev stor; vi ledte og ledte og fandt ialt 6 

 Unger til Mærkning. De gamle Fugle holdt til her endnu; men 

 næsten al Yngelen var borte. Vandet maatte have taget det hele 

 16 Juni. Her var nogle ganske enkelte Reder igen, som havde 

 modstaaet Vandet; men jeg tror nok, at de mindst var bygget 

 3 Kvarter højt op fra Bunden; samme Forhold med saadanne 

 høje Reder traf vi ogsaa oppe paa Anholt. Det er ganske karak- 

 teristisk for Hættemaagerne, at de saaledes forstaar at indrette 

 sig efter Forholdene. 



Det var altsaa saaledes, at man i 1912 daarlig kunde tale om 

 nogen egentlig Maagekoloni. Paa Anholt og Fuglepold ynglede 

 en Del Par spredt rundt imellem Splitternereder og nogle Klyde- 

 reder. Lidt nord for Stenpold holdt en lille Flok Hættemaager 

 stadig til paa samme Sted, hvor de aabenbart har forsøgt at 

 danne en ny Koloni; men vi fandt kun ganske faa Unger der. 

 Hvad jeg sagde om Klydernes sene Yngel i 1912 kan ogsaa gælde 

 for Maagerne; de allerfleste havde enten Æg eller ganske smaa 

 Unger, og vi saa ikke en eneste be^edret Hættemaageunge saa 

 sent som 1 Juli. 



Storm maagen (Lams canus) boede ifølge Rambusch i en Ko- 

 loni paa c. 100 Stkr. De havde vist bredt sig en Del i de følgende 

 10 Aar og samtidig spredt sig mere ud over Terrænet. M. Klinge 



