228 



derdom , efter at have henlevet 29 Aar i bedste Velgaaende — 

 »comfortabty«, som Havens Bestj^rer, S. A. Stephan, udtrykker sig. 



Den hedengangne overgaves til Smithsonian Institution i 

 Washington for at udnyttes af Videnskaben. Her blev den foto- 

 graferet fra forskellige Sider af Dr. R. W. Shufeldt, som ogsaa 

 har undersøgt Kroppen og senere har givet en anatomisk Be- 

 skrivelse deraf (»The Auk«, Januar 1915); Skindet findes nu ud- 

 stoppet i Nationalmuseet. 



Professor C. O. Whitman i Chikago har gjort sit yderste 

 for at frelse Vandreduen fra Udslettelse, men alt har været for- 

 gæves. Han begyndte med et enkelt, frisk indfanget Par, og det 

 lykkedes ham i 25 Aar at opretholde en lille Flok af disse Fugle. 

 Men da det efter den Tid viste sig umuligt at skaffe nye Indi- 

 vider udefra, virkede Indavlen saa stærkt, at Antallet atter i høj 

 Grad mindskedes. Han forsøgte nu at krydse Fuglene med Ring- 

 duer, hvilket ogsaa lykkedes, men Bastarderne var ufrugtbare, 

 og efterhaanden døde de alle. 



Vandreduen var den eneste Art af Slægten Ectopistes. Ske- 

 lettet er uden Særpræg; den er saa typisk en Due, som man 

 vel kan ønske sig, siger R. W. Shufeldt (»Osteology of the Pas- 

 senger Pigeon« i »The Auk«, Juli 1914). Af Brystben og Forlem 

 kan tydeligt aflæses Fuglens overlegne Flyveævne. Vandreduens 

 Hovedfarve var skiferblaat, dens Iris og Fod stærkt røde; dens 

 mest fremtrædende Ejendommelighed var den meget lange Hale, 

 hvis midterste Fjer var de længste. 



Vi hører allerede om den henimod Slutningen af det syttende 

 Aarhundrede (»Voyages du Baron de la Hontan dans l'Amerique 

 septentrionale«, Amsterdam 1705), da store Sværme plyndrede 

 Kolonisternes Afgrøde nær ved Montreal, saa at en Biskop maatte 

 ud for at bortmane disse Djævelens Udsendinge véd at stænke 

 Vievand efter dem. 



Endnu for en Menneskealder siden fandtes Vandreduen i 

 Flokke paa Millioner. Den var i Stand til at flyve med en saa 

 overordentlig Hurtighed, at den tilbagelagde 300—400 engelske 

 Mil i mindre end 6 Timer eller en Mil i Minutet. Audubon, 

 som vel er den, der har beskrevet denne Dues Liv mest ind- 

 gaaende, fortæller bl. a., at en af dens Sovepladser i Kentucky 

 var over 3 (eng.) Mil bred. Han ankom dertil to Timer før Sol- 

 nedgang og traf en Masse Mennesker med Vogne og alle Slags 

 Vaaben; 300 Svin var drevet hid for at mæskes med Duekød — 



