281 



i et af Staten Oregons Skovdistrikter. Nærmere Angivelse af 

 Fuglens Art mangler dog, og Manden synes uvidende om, at 

 der er udlovet 5000 Dollars til den, der kan give Underretning 

 om et ynglende Par Vandreduer, for at dette kan blive fredet. 



Nordamerika har i det sidste Aarhundrede allerede mistet 

 mange Fuglearter. Gejrfuglen (Alca impennis) fandtes paa New- 

 foundlands Kyst, Labradoranden (Camptolaemus lahradorius) 

 paa Labrador, hvor den var Genstand for en ubarmhjærtig For- 

 følgelse i Yngletiden; det sidste Eksemplar blev dræbt i 1855. 

 Samme Skæbne havde i 1852 den store, smukke Skarv (Phala- 

 crocorax perspicillatiis) paa Beringsøerne, og Eskimospoven (Nu- 

 menius borealis), hvis Kød var meget velsmagende, udryddedes 

 vistnok i 1911. Den lille nydelige Karolinapapegøje (Conuropsis 

 carolinensis) findes næppe heller mere blandt de levendes Tal; 

 den faldt for Fjerjægernes Bøsser. Tager man Mellemamerika 

 med, stiger Tallet meget stærkt. Alene paa St. Thomas og St. 

 Croix er otte Fuglearter udryddede, og en af de faa overlevende, 

 en Kilehaleart (Conuriis pertinax), var allerede for 25 Aar siden 

 indskrænket til en enkelt Bjærgtop paa St. Thomas, saa den er 

 rimeligvis nu aldeles forsvunden. Paa Øerne Guadeloupe og 

 Martinique har Kolonisterne gjort Ende paa seks Arter af Pape- 

 gøjer alene. — Hundreder af Fuglearter staar desuden lige ved 

 Grænsen af Tilintetgørelse. Derimod har Spurven, som man i 

 1850 — 54 var saa taabelig at indføre i Nordamerika, bredt sig 

 ganske overordentlig stærkt, og den truer med at fortrænge ad- 

 skillige indfødte Fuglearter. 



Man kan derfor ikke undre sig over, at R. W. Shufeldt ser 

 meget mørkt paa Fuglenes Fremtid. Efter hans Mening vil saa 

 godt som alle være udryddede i Løbet af dette og det næste Aar- 

 hundrede. Og der vil kun blive de ganske faa Arter tilbage, 

 som Mennesket mere eller mindre har gjort til Husdyr (»Vildt«). 

 Deres Yngel er prisgivet, fordi de er æglæggende og ingen sikre 

 Tilflugtssteder har. Deres Kød og deres Fjer efterstræbes uden 

 Barmhjærtighed; alene ved at flyve mod Telegraftraade, Fyr- 

 taarne o. lign., dræbes der Tusinder aarligt. Og naar en Art er 

 nær ved at forsvinde, stiger Eksemplarerne stærkt i Pris, hvor- 

 ved dens endelige Udslettelse hurtigt hidføres. 



Lad os sende en Tanke ud gennem Aarenes Millioner, helt 

 ned til den uendelig fjærne Tid, da Oldfuglen endnu ikke eksi- 

 sterede, da de første ubehjælpsomme Forsøg paa at hæve sig 



