254 



saa mange Rødstrubede Pibere (Anthus cerviniis) som Eng- 

 pibere (Anthiis pratensis), medens om Vinteren (i hvert Fald 

 i visse Vintre) Stelle rsænder (Stelleria dispar) ligger Side om 

 Side med Ederfugle (Somateria mollissima og S. spectabilis) 

 i Vaagene. 



Kommer man til Vardø i Oktober eller November Maaned, 

 vil man finde, at Vinteren allerede er begyndt : med Dagslys er 

 det kun smaat bevendt, og heftige Storme med Sne og Regn 

 farer hen over Øen. Fuglelivet er da ogsaa fattigt; en Skj ær- 

 pib er (Anthus rupesiris) kan vel endnu findes i Fjæren, men 

 ellers er Ravnen (Corviis corax) den eneste Repræsentant for 

 Landfuglene. I Fjæren opholder der sig store Flokke af Purpur- 

 rj'ler (Tringa maritima), og paa Vaagene kan man se Stor- 

 skarv (Phalacrocorax carbo), Ederfugl og Havlitter (Pagonetta 

 glacialis). I Havnen og siddende paa Pakhusene ved denne ses 

 mange Sølvmaager og undertiden en Graamaage (Lams glaucusj 

 saaledes 17 November 1914. 



Disse Arter — med Undtagelse af Piberen — opholde sig 

 paa Vardø hele Vinteren, dog overvintrer Purpurrylen ikke i 

 noget stort Antal. Hertil kommer saa Stellersanden, som efter 

 Vardøværingernes Udsagn kommer ved Juletid og forbliver der 

 i et Par Maaneder; enkelte Aar indfinder den sig i stort Antal, 

 og andre Aar viser den sig slet ikke. Denne Variation skal 

 hænge sammen med Isforholdene ved Murmankysten. 



Den 17 Maj 1914 tilbragte jeg paa Vardø. Ederfuglene var 

 som altid talrige, og jeg saa ogsaa, trods den sene Tid paa Aaret, 

 en fuldt udfarvet Kongeederfugl eller Spitsbergenederfugl, som 

 Arten kaldes her. Der var store Skarer af Sølvmaager og ikke 

 faa Svartbag, og i Havnen opholdt sig Mængder af Rider, hvis 

 kælne, hæse Stemmer mindede mig om Havlitsang. 



Af Skarver saa jeg mange baade Storskarver og Topskarver 

 (Phalacrocorax gracuhis); Storskarverne havde endnu deres hvide 

 Laarpletter. Ved en stor Sten paa Fjældet saa jeg en Sneugle 

 (Nyctea nivea), der sad paa Jorden, idet Sølvmaager slog efter 

 den; jeg gik den saa nær som en halv Snes m og saa, at den 

 var helt hvid. Den fløj da bort et Par Hundrede m, hvorefter 

 jeg atter kunde nærme mig den paa ganske kort Hold; forfulgt 

 af Sølvmaager fløj den da til Slut ind over Fastlandet. Det er 

 vist usædvanligt, at Sneugler er saa lidet sky. 



Af Ravne og Krager (Corviis cornix) saa jeg mange. Stære 



