258 



huer den ikke. Variation maa der til. Egentlig er den altædende, 

 men af Hensyn til dens Velbefindende giver vi den dog fortrinsvis 

 Tvebak, Hampefrø, kogte Kartofler og Gulerødder. Kød og bagte 

 Boller elsker den, men kan ikke taale. Det allerbedste, man kan 

 traktere den med, er og bliver Æg under enhver Form, dog kun 

 Blommen, Hviden foragter den. Ligeledes er Rejer en af dens 

 Yndlingsretter. Et oplivende Moment i dens daglige Tilværelse 

 er Borddækningen og Maaltiderne, som den følger med den 

 mest levende Opmærksomhed. Den er umaadelig nysgerrig efter 

 at vide, hvad der bydes paa, og skriger ustandselig, indtil den 

 bliver tilfredsstillet. 



Til at bade kan vi ikke formaa den. Vi har forsøgt alle 

 mulige Metoder, men bestandig resultatløs. Den nøjes med at 

 ryste Næbbet i Vandbeholderen og baske med Vingerne i Sandet, 

 hvorefter den pudser sine Fjedre, saa er Morgentoilettet endt. 

 For at bøde paa det manglende, giver min Hustru den jævnligt 

 et Ulle tempereret Styrtebad. Det foregaar ved Hjælp af en al- 

 mindelig lille Blomstervandkande, for hvilken Indretning Fuglen 

 følgelig nærer en afgjort Aversion, men saa kløgtig og iagttagende 

 er den, at den kun bliver urolig naar Vandkanden er forsynet 

 med Sprudse, hvorimod den forholder sig aldeles rolig, naar 

 denne ikke er paasat; saa ved den, at det kun er Blomsterne 

 det skal gaa ud over. 



Fældningen foregaar med stort Besvær, Aar for Aar vanske- 

 ligere og vanskehgere, navnlig af Hale og Vingefjer, af hvilke sidste 

 flere efterhaanden bhve aldeles hvide. Der danner sig Fjerknuder, 

 idet de ny Fjer vokse ud, forinden de gamle ere fjernede. Naar 

 Dyret er særlig forpint, tager min Hustru den ud af Buret, bader 

 den med lunket Vand og løsner med en skarp Kniv de gamle 

 Fjer. Mærkeligt nok forholder det ellers saa ængstehge Dyr sig 

 aldeles stille under Behandlingen i klar Bevidsthed om at blive 

 hjulpet. Dens Overnæb vokser periodisk stærkt ud og krummer 

 sig over Undernæbbet som hos Papegøjen, men afstumpes igen, 

 naar det har naaet en vis Længde. 



Dens Sandser ere ualmindehg skarpe. Den hører, ser og 

 følger alt med den mest levende Interesse. Tales der f. Eks. om 

 den i et tilstødende Værelse og nævnes dens Navn — Rutte hedder 

 den — giver den paa forskellig Maade straks tilkende, at den 

 er med paa Spørgsmaalet. 



Af og til halter den, det ene Ben er noget svagt, formentlig 



