30 



(Hæmatopus ostreologus), Storm maager (Lams camis) og et Par 

 eller to af Sølvmaagen (Lams argentatus). Desuden saas Terner 

 (Sterna himndo), Dværgterner (Sterna minuta) og et Par Grav- 

 ænder (Tadorna vulpanser), der aabenbart havde Ællinger her 

 et Sted, da den ene blev ved med at kredse rappende om ganske 

 tæt ved mig. Ved Kysten, lige Nord for Skansehage, ligger et 

 Sygehus (Kolerahospital). I Klitterne tæt ved dette traf jeg de 

 første Markpibere (Anthus campestris) . Hannen lettede og lod 

 sin letkendelige »Sang« høre. Sangen bestaar kun af to Toner 

 (Stavelser) — omtrent som : tsi — urr — , som den gentager i det 

 uendelige, saa længe den flyver. Siddende har jeg ikke hørt 

 den synge. Den satte sig straks igen og viste sig meget tillidsfuld, 

 saa jeg kunde betragte den i faa Meters Afstand. Jeg kunde 

 ikke undgaa at bemærke, i hvor høj Grad den i sine Bevægelser 

 og Manerer lignede en Vipstjert, naar den let og elegant pilede 

 hen over Sandet. Paa Vipstjertemaner vipper den ogsaa, naar 

 den sidder stille, lidt med Halen. Da Hannen ved stadig at 

 trippe lige foran mig havde faaet mig et efter dens Formening 

 tilstrækkelig langt Stykke bort, fløj den tilbage og satte sig i 

 Nærheden af, hvor jeg først saa den. Da jeg atter nærmede 

 mig Stedet, kom Hunnen luskende ud fra en Klynge Strand- 

 sennep, hvor der selvfølgelig ingen Rede var (de faa Reder, der 

 er fundet her i Landet, har alle været bygget i Marehalmtotter), 

 og da jeg gav mig til at betragte den, benyttede den ganske den 

 samme Trafik som før Hannen. Den trippede og trippede for 

 at faa mig bort. Fuglenes Opførsel tydede paa, at de havde 

 Æg; men min Tid tillod mig ikke længe at søge efter Reden, 

 der som bekendt er svær at finde, og da min Opgave i dette 

 Øjeblik mere specielt gik ud paa at konstatere, hvor Fuglen 

 fandtes, end paa at studere dens Gøren og Laden, som jeg for- 

 øvrigt kendte ret nøje, fra jeg i 1911 studerede Fuglen ved Tis- 

 vilde, fortsatte jeg Turen videre langs Kysten. 



Paa Strækningen Skansehage — Korshage saas, skønt Kysten 

 her var ret godt egnet for den, kun dette ene Par; men det 

 var da ogsaa først, da jeg kom op til Kattegatskysten, at jeg 

 kom til det rigtigt udprægede Markpiberterræn (som nævnt i 

 Indledningen), og det var da ogsaa her, at Fuglen var talrigst. 



Det første Par her saas ved en lille Sø, der ligger N.-Ø. for 

 Dybe Sø, og holdt til i den indvendige Rand af Marehalmen, 

 der groede oppe paa den sandede, meget sparsomt græsbevoksede 



