50 



i vort land frem for alt er knyttet til de stille, rørkransede 

 ferske vande, hvor frodig vegetation søger langt ud over vand- 

 spejlet, den iltre, lille sortterne. 



Når man fra sin barndom blandt de utallige minder fra 

 jydske moser og småsøer har mindet om sortternen på solvarme 

 junidage, mindet om den lille terne, der derude i søkanten, hvor 

 man stadig måtte vogte på hver nuance i vegetationen som tilkende- 

 givelse af muligt »bundløse« mudderdyb, med utrolig hidsighed 

 fortalte en, at delte var dens domæne, dens domæne fra ur- 

 gammel tid, at her tålte den kun, hvem den fandt ufarlige, og 

 blandt disse absolut ikke mennesket, mennesket, som den hadede 

 næsten mere end rørskovens røvere — da er det med vemod, 

 at man nu besøger de gamle steder, der i bagende sol ligger 

 gispende tørre og ikke mere er hjem for denne skønne lille flyver. 



Dens menneskehad synes dybt begrundet; hvor mennesket 

 opnår at kunne gå sorgløst uden frygt for hængesæk og mudder- 

 dyb, der er ikke mere hjem for sortternen. Og derfor ind- 

 skrænkes dens områder her i landet år for år ved kultiverings- 

 arbejderne; en del falder dog vel også for skydevåben. Denne 

 sidste årsag til sortternens aftagen turde dog med rette sættes i 

 anden række og sine steder helt ud af række, og sortternen kan 

 takke sin lidenhed derfor; den er ikke som æde værd et skud 

 krudt. 



Endnu er den dog sine steder stadig en af de typiske fugle 

 ved vore ferske vande, og det er da naturligt, inden det bliver 

 for sent, at kaste et blik ud over landet for at se, hvor vi endnu 

 har sortternen sommermånederne igennem, fra omkring første 

 maj til hen mod september. Det er ikke meningen her at søge 

 skildret sortternens liv sommeren igennem under vor himmel, 

 skønt den særdeles interessante lille fugl fortjente at tages op 

 til biologisk behandling, medens den endnu flakser ret talrigt 

 om over vandspejlet sine steder i landet 1 ; her vil vi kun for- 

 søge at give et bidrag til belysning af artens udbredelse mod 

 nordvest i Europa. 



I »Den Danske Atlas« af Erich Pontoppidan nævnes 

 (Bd. I, 1763) i listen over danske fugle også denne art, »sort- 

 kirren«, men for øvrigt finder vi kun yderst lidt i litteraturen 



1 I denne forbindelse maa henvises til det smukke værk af Bengt Berg: 

 Sallsynta Fåglar (Stockholm 1916); »svarttårnan« har her sin plads p. 57 — 72, 

 hvor adskillige fremragende fotografier viser dens liv på Oland. 



