88 



Afrejsen sker den 25. eller 26. August; for et Par Aar siden 

 var det mærkeligt nok den 1. September. 



Storkene har gennemgaaende haft 2 a 3 Unger, en enkelt 

 Gang kun 1. Men mellem 1906—1911 var der et Par Storke, 

 der hvert Aar først kom i Maj og aldrig rugede, men kun 

 benyttede Reden til Nattekvarter. Heldigvis kom et andet Par i 

 første Halvdel af April 1911, og siden har der været Storkeunger 

 hvert Aar. 



Reden her har altid været meget yndet af Storkene, — saa 

 der i Særdeleshed forhen — da der fandtes mange Storke her 

 paa Egnen — jævnlig førtes hidsige Kampe om dens Besiddelse. 

 Ved saadanne Lejligheder var de fleste af Gaardens Beboere 

 interesserede Tilskuere. Det er før sket, at der endogsaa har 

 været Blodpletter fra Storkenes Kamp paa Sengetøj, der var 

 lagt ud i Gaarden til Luftning. Flere Gange er Æggene blevet 

 ødelagte af fjendtlige Storke, der for et Øjeblik har kunnet for- 

 drive Hunnen fra Reden, før hendes Mage har kunnet naa at 

 komme til Undsætning. 



I 1916, da vore Storke allerede havde ruget i flere Uger, blev 

 de pludselig angrebet af 5 fremmede Storke, og da Overmagten 

 var saa stor, at vi med Rette kunde befrygte fuldstændig Øde- 

 læggelse af Yngelen, skød Dr. Deichmann — efter Opfordring — 

 efter de fremmede Storke, hvorved en blev skudt. Vore egne 

 Storke brød sig ikke om Skuddene, men saa roligt til. Vi havde 

 den Glæde, at der det Aar blev udruget tre Unger. Vi har ofte 

 fundet en udkastet, nyfødt Storkeunge i Gaarden under Reden, 

 ligesom der ogsaa er fundet døde Snoge og Hugorme samme- 

 steds. 



Et Aar for nogen Tid tilbage havde vi et meget morsomt 

 Tilfælde ved Storkenes Afrejse. Det var en smuk, varm Aften 

 sidst i August, hvor et større Selskab var samlet foran Veran- 

 daen i Haven, da jeg pludselig saa op paa Hovedfløjens Renais- 

 sancegavl og til min Forbavselse iagttog, at der paa hvert 

 Fremspring og paa de forskellige Kugleornamenter stod Storke, 

 ganske symmetrisk, som om de med Villie var sat op til Deko- 

 ration. Ved at kaste et Blik over de øvrige Fløje saa jeg Storke 

 paa alle Fremspring og Skorstene saavel paa Slottet som paa 

 Kirken. Kun paa den Fløj, hvor Storkereden fandtes, var der 

 ingen, undtagen vore egne, som stod paa Reden. De stod alle 

 ubevægelige, mange paa et Ben. Paa de omkringliggende Avls- 



