100 



regnes kun Duehøg, graa og sort Krage, Raage, Hus- og Skovspurv. 

 Det bør være tilladt at fange disse med Fælder og Snarer, og deres 

 Rede med Yngel bør man frit kunne ødelægge; derimod maa ingen 

 af alle de andre Fugle ombringes paa disse Maader. Til skadelige Fugle 

 henregnes følgende: Toppet Lappedykker, Sølv- og Svartbagmaage, 

 Skarv, Skallesluger, Rlishøne, Sort Stork, Fiskehejre, Vandrefalk, 

 Spurvehøg, Rjergugle, Skovskade, Kærnebider, Korsnæb, »men af 

 kulturelle og ideelle Grunde skal disse nyde en betinget Reskyttelse«, 

 d. v. s. de maa kun efter speciel Tilladelse fra Centralkomiteen dræbes, 

 f. Eks. til Forhandling som Hattepynt. Alle ikke nævnte Fugle regnes 

 for enten nyttige (herunder Storm- og Hættemaage) eller indifferente 

 (herunder Stær, Allike, Skade, Ørne og Ringdue). De skal alle ifølge 

 deres Stilling i Naturens Husholdning fredes, men kan dog i de enkelte 

 Lande jages med Skydevaaben i begrænset Tid, dersom Jagtfordel 

 kræver dette Hensyn. Men paa enhver anden Maade og til enhver 

 anden Tid maa der være strængt Forbud mod at forulempe Fuglene. 



Naar det østerrigske Forslag har omtrent den her fremstillede Form, 

 maa der nødvendigvis rejse sig mange forskellige Indvendinger mod 

 Enkelthederne deri; forskellige Egne, endog blot inden for et lille 

 Omraade som Danmark, har ganske forskellige Interesser, som der 

 maa tages Hensyn til, for at den mest retfærdige Middelvej kan blive 

 fundet. Men Hovedtanken er god, og den kan utvivlsomt danne 

 Grundlaget for en storstilet og derfor virkningsfuld Fuglebeskyttelse 

 i Fremtiden. Selve det Maal, som Tratz peger paa, at faa al Masse- 

 fangst forbudt samt alle Fugle fredede, saalænge Tilladelse til at 

 jage dem ikke er givet af en evropæisk Kommission af Fuglekyndige, 

 er værd at stile imod. Fredningsbestræbelserne er i vore Dage spredt 

 Fægtning, men den evropæiske Kommission vil med den størst mulige 

 Sikkerhed kunne undersøge og se, hvad der er Fuglenes Tarv, og 

 saaledes lede Foranstaltninger til deres Reskyttelse. 



Det er muligt, at en saadan Enhedsplan for Evropa med Tiden 

 kan gennemføres; en Regyndelse fra 1902 findes allerede i »Pariser 

 Fuglebeskyttelses-Konventionen«, derer afsluttet mellem Relgien, Frank- 

 rig, Grækenland, Portugal, Sverige, Schweiz, Spanien, T} r skland, Østrig- 

 Ungarn, og værner Fugle, der betragtes som nyttige for Landbruget. 

 Men under de nuværende spændte Forhold vil denne mindre væsent- 

 lige Del af Fredslutningsarbejdet vanskeligt blive hørt, saa længe 

 den kun er fremsat fra et af de overvundne Lande. Et stærkt Stød 

 fremad vilde det være, om »neutrale« eller endog »allierede« Fugle- 

 venner optog Sagen til Drøftelse og bragte den til almindelig Kundskab. 

 Man maa derfor ønske, at danske Naturkyndige maa tage fat paa 

 denne Opgave, som det vil være saa lønnende og tilfredsstillende at 

 faa løst. Lad derfor de smaa Vanskeligheder ligge og lad Ideen faa 

 Plads og Fremgang og finde den praktiske Udformning, som danske 

 Forhold kræver. HALFDAN LANGE. 



