103 



nogle Græstørv. Hannen opholder sig et Par Dage ved Reden 

 eller uden for og forsvinder saa. 



Vi er nu i Begyndelsen af Juni og ser saa jævnlig lige ved 

 Huset baade Bramgæs (Anser leucopsis) og Knortegæs (Anser 

 lor(jvatus) græsse paa en lille Mose med meget Græs. De flyver 

 snart igen, idet de er paa Vej længere op i Landet til nogle 

 Søer der. 



Men vor fineste Fugl, Snegaasen (Anser hyperborens hjpicus) 

 beholder vi. En dejlig Fugl er den at se paa Vingerne, og 

 majestætisk er den, naar den spadserer paa Sletten. Jeg troede, 

 da jeg kom hertil, at den var sjælden, og bad Eskimoerne om 

 ikke at skyde de gamle. Der yngler i Reglen 4 — 5 Par i Dalen 

 lige ovenfor, men de kommer i den første Tid daglig herover 

 og spiser. Gæslingerne brugte vi saa nogle af i Skibstiden, idet 

 Skibsfolkene, der altid vil laane Bøssen og paa Jagt, blev vist 

 der over. Ifjor kom midt i Rugetiden et Par hver Dage i 3 — 4 

 Dage flagrende rundt paa Stedet og forsvandt derpaa. Rimelig- 

 vis havde Ræven taget Æggene. I 1917 havde jeg den Glæde 

 at se Efteraarstrækket her fra Huset. Der var maaske 200 Fugle, 

 der slog sig ned her paa Sletten og lavede et saadant Spektakel, 

 at vi derved blev opmærksomme paa dem. De dækkede en stor 

 Flade, der var helt hvid og mindede mig om Drengeaarene, 

 naar Fiskehandleren hjemme importerede nogle hundrede polske 

 Gæs. Nogle løse Hunde hørte naturligvis ogsaa deres Gækken, 

 styrtede til, og fik Flokken paa Vingerne. De forsvandt bag 

 Fjældet, inden de rigtig var kommet i Orden i Flugten. Det 

 var den 9. September. Ellers plejer Trækket at foregaa bag Fjæl- 

 dene langs Indlandsisen. 



Men det var en lille Afvigelse fra den kronologiske Orden. 

 Vi er stadig i Juni, før Isen er brudt op. 



Nu kommer Havternen (Sterna macrura). Det er vor Ynd- 

 lingsfugl og den eneste, der af Eskimoerne nogenlunde bevidst 

 fredes, fordi man saa dejligt kan tørre Kød, hvor den bygger. 

 Den æder nemlig ikke paa Land (kaster man derimod et Stykke 

 Spæk i Vandet, tager den det) og holder Ravne og Maager borte. 

 Naar vi ser den første Gang, farer vi derfor alle ud og raaber 

 en Formular til den, som i Oversættelse lyder: »Du lille, som 

 staar stille og basker i Luften, vil du spise et lille Stykke Spæk?« 

 Derefter passer den godt paa vort Kød, der ligger til Tørring 

 paa Klippen. Naar Isen gaar bort, kommer Ternerne ikke ind 



8* 



