104 



pan Havnen, men holder sig ved sine Ynglepladser. Som et 

 lille Bevis paa, hvor højt Eskimoerne staar i Kultur, kan jeg 

 fortælle, at da jeg kom herop, og vi fik en Glohus frem, for- 

 klarede en af Eskimoerne mig, at Ternerne om Vinteren opholdt 

 sig ved Ildlandet ifølge de nyeste Efterretninger. Er det mon 

 rigtigt? 



Medens Isen endnu ligger, har vi ogsaa et Par Kjover eller 

 to ved Huset. Jeg antager efter Halens Form, at det er Lestris 

 parasitica, men Tarsus og Skafterne paa Svingfjerene følger ikke 

 den Regel, der er opstillet i Salmonsens Leksikon, som er det 

 eneste, jeg har at rette mig efter. De skydes uden Skaansel, da 

 de tager vore Ederfugle ud af Snarerne. 



Nu har Snespurven (Emberiza nivalis) allerede Æg, og da jeg 

 fodrer den, saa længe den er her, har vi trods ret ugunstige 

 Forhold 8—10 Par lige i Nærheden. Jeg brygger af 10 Pund 

 Malt ad Gangen, og det kan de, naar Ungerne er store, have 

 godt af i c. 14 Dage, men saa er Bunken væk. Et Par ynglede 

 i 1917 i den Stenbunke, der ligger under Thermometerskabet, 

 saa jeg saa jo til dem 3 Gange om Dagen, naar jeg var hjemme. 

 I den varmeste Sommertid forsmaar Snespurven ganske mit 

 Foder, sikkert fordi der er Insekter nok, men hen paa Efter- 

 sommeren kommer de i desto større Tal. Den 21. September 

 1917, efter at vi havde haft 14 — 15° Kulde i nogle Uger, var her 

 endnu en Snes Stykker. De sidder om Natten paa Stigerne, der 

 hænger paa Luvsiden af Udhuset. For at de kunde have Læ, 

 flyttede jeg Stigerne om paa den anden Side; men det syntes 

 de ikke om, og der blev nu en heftig Strid om Pladserne paa 

 de Spiger, Stigerne havde hængt paa. Altsaa maatte disse tilbage 

 igen. Jeg er ikke helt sikker paa, at det er rigtigt at fortsætte 

 Fodringen saa længe, da sikkert mange af Ungerne bliver her 

 for længe af den Grund; det tyndede svært ud imellem dem. 

 Men netop samtidig saa jeg Falken her ved Huset; maaske den 

 bliver her ogsaa for deres Skyld. 



Men tilbage til Foraaret. Hvert Aar, allerede i Maj, kommer 

 der i Smaaflokke paa 5—7 Stykker en hel Del Graasiskener 

 (Cannabum linaria); de bliver her et Par Dage, nyder godt af 

 Fodringen og forsvinder. Hvor de bliver af, ved jeg ikke; jeg 

 har aldrig set Æg eller Unger af dem, men da de kommer hertil 

 igen sidst i August, er det vel ikke vanskeligt at regne ud, al 

 de gaar længere Nord paa, saaledes som jeg ogsaa har fundet 



