37 



teren , lige saa sjælden er den her ved Sommertid , og saa vidt 

 mig bekendt foreligger der ikke offentliggjort mere end to 

 Eksempler paa dens Forekomst her paa denne Tid af Aaret, og 

 kun i det ene af disse Tilfælde fandtes den ynglende. Under 

 disse Omstændigheder forekommer det mig, at nedenstaaende 

 Observation kunde have nogen Interesse, saa meget mere som 

 Kvækeren, hvis Yngleplads ellers hovedsagelig er Nordens subal- 

 pine Regioner, i dette Tilfælde havde valgt at bygge sin Rede 

 saa at sige midt i vor Hovedstad. 



Den 1. Juli 1908 blev jeg nemlig gjort opmærksom paa, at 

 der paa Assistens Kirkegaard paa Nørrebro i nogen Tid var set 

 en Kvæker. Jeg kunde straks samme Dag konstatere Rigtig- 

 heden af denne Meddelelse, som jeg forøvrigt ikke havde nogen 

 Grund til at betvivle. Min Hjemmelsmand, som i den Periode 

 næsten daglig færdedes paa Kirkegaarden, oplyste tillige, at han 

 havde iagttaget Fuglen paa samme Sted i en tre Ugers Tid, 

 nemlig allerede fra Dagene omkring den 10. Juni. Stedet, hvor 

 den opholdt sig, og hvor jeg straks ved mit første Besøg ogsaa 

 traf den, fandtes omtrent midtvejs paa den store, nu til Dels af 

 store Huse omsluttede Kirkegaard, paa en stærkt befærdet Del 

 af denne, der benyttes meget af Beboerne i de omliggende Kvar- 

 terer til Gennemgang. Her er der paa et lille Areal ^ næppe 

 mere end nogle faa Hundrede Kvadratalen - — langs en bred 

 Færdselsvej og en Tværgang flere til Dels store og for største 

 Delen tætløvede Træer, bestaaende af Bøg, Elm, Kastanie, Birk 

 og Akacie (Robinia). Det var i disse Træer, særligt i de sidst- 

 nævnte, at Kvækeren opholdt sig. 



Jeg gav mig nu til i de følgende Dage — indtil 11. Juli inkl. 

 — at observere Fuglen daglig, saa meget min Tid tillod det. Det 

 var en pragtfuld Han i ren Sommerdragt. Jeg saa den aldrig 

 paa Jorden, altid i de nævnte Træer, saa den aldrig flyve læn- 

 gere bort, men kunde af og til ikke faa Øje paa den og mente 

 da, at den, dækket af det tætte Løv, besøgte Reden, som maatte 

 formodes at være i et af de nævnte Træer. Enten sad den 

 stille, eller den bevægede sig paa Bogfinkens Vis, gaaende lang- 

 somt og betænksomt paa langs ad de tykkere horizontale eller 

 skraatløbende Grene; men, enten den sad stille eller den var i 

 Bevægelse, udstødte den næsten ustandseligt med korte, oftest 

 lige lange Mellemrum sit langtrukne, meget ensformede og 

 monotone »Kvæ — æk«. Denne Lyd, der minder meget om den 



