62 



Henslow præsenterede den unge, slanke Teolog for Kaptajn 

 Fitz Roy, der skulde føre Orlogsskibet »Beagle« (Sporhunden) 

 paa et femaarigt Opmaalingstogt i Atlanterhavet og det stille 

 Ocean. Kaptajnen havde ønsket at medføre en Naturforsker til 

 disse lidet kendte Egne, og Henslow anbefalede Darwin dertil. 

 Men Kaptajnen syntes ikke om den unge Mands Næse, og denne 

 Bagatel var lige ved at forhindre, at han kom med. — Henslow 

 havde imidlertid fattet et varmt Venskab for den unge Darwin; 

 han havde paa lange Spadsereture drøftet biologiske Problemer 

 med ham, og uagtet Darwin dengang mest syntes at have haft 

 sportslige Interesser, saa Henslow dog dybere, og det lykkedes 

 ham at overbevise Kaptajnen om, at Darwins Næse netop tydede 

 paa den rette videnskabelige Sporsans. 



At »Rejsen om Jorden« bekræftede dette paa den mest glim- 

 rende Maade, véd enhver. Darwin viste sig som den fødte, 

 geniale Iagttager. Hans Blik opfattede paa én Gang det karak- 

 teristiske hos Individet og den store indre Aarsagssammenhæng. 



Og denne Rejse blev af grundlæggende Betydning for Orni- 

 tologien. Den strakte sig over Sydamerika fra Brasilien og ned 

 til Ildlandet og derfra igen op til Lima i Peru, med talrige 

 Tværrejser ind gennem Kontinentet. Dernæst over Australien 

 med Nyseland og Øerne i det stille Hav, endelig over Mauritius. 

 Kaplandet og St. Helena tilbage til Bahia i Brasilien. For stør- 

 ste Delen var disse Egne slet ikke tidligere videnskabeligt under- 

 søgte, saa det var en »Opdagelsesrejse« i egentligste Forstand. 

 Det fagvidenskabelige Udbytte for Zoologi og Geologi optager 

 alene otte store Bind. Den Fylde af Iagttagelser, som er ned- 

 lagt deri , er saa enorm , at det er umuligt at fremhæve særlig 

 værdifulde Enkeltheder i en kort Artikel. 



Blot nogle af hans ornitologiske Optegnelser kan nævnes. 

 Han opdager den mærkelige Symbiose mellem en lille Ugle 

 (Speotito) og Viscachaen (en Gnaver af Haremusenes F'amilie, der 

 lever i underjordiske Gange), giver fortræffelige Skildringer af Høge- 

 gribbene Caracara (Polyborus thanisj og Chimango (Ihycter chi- 

 mango) og gør Kondorens herlige Flugt levende for os. Ved 

 indgaaende Forsøg lykkes det ham ogsaa at paavise, at Gribbene 

 i Andesbjærgene aldrig lader sig lede af Lugten, naar de finder 

 et Aadsel, men udelukkende af Synet. Denne Kendsgerning er 

 gentagne Gange bleven bestridt, men har i det lange Løb vist 

 sig at være fuldkommen rigtig. Han skildrer den umaadelige 



