81 



Rester ligger i Europa. Man kan da saaledes ogsaa opfatte Steppe- 

 hønen som en Hjenivender. De sidste kæmpemæssige Træk kom i 

 1888, og nu efter 20 Aars Forløb meldes i Foraaret 1908 om en 

 ret betydelig Invasion i Midtrusland. Angaaende Udbredelsen af 

 dette Træk henvises til den foregaaende Artikel om Steppehønen i 

 Europa 1908. Det synes dog kun at være Fortravet for et rimelig- 

 vis langt større Træk i 1909, og derved vilde Begivenheden ogsaa 

 bedre kunne lade sig indpasse i Solpletperioden uden at overskride 

 Fejlgrænserne. 



Ogsaa Hvidhalset Fluesnapper, Miiscicapa collaris,' og Bjærgløv- 

 sanger, Phyllopseiistes montana, skal i 1908 være set paa Steder, 

 hvor de tidligere var fuldstændig ukendte. Begge er for Alluvial- 

 tiden mediterrane Fugle, som aa benbart benytter de for Haanden 

 værende Temperaturforhold til at lægge deres Udbredelsesomraade 

 længere mod Nord, hvorved en stærk Forøgelse af Trækket synes 

 at falde sammen med Solpletmaksima. 



Prof. Simroth nævner en hel Mængde andre Dyr, baade Muslin- 

 ger, Snegle, Insekter, Fisk og Pattedyr, hvis Vandringer synes at 

 staa i Forbindelse med Solpletterne, og han kommer derved til følgende 

 Slutninger: 



Ved en nuværende ækvatorial Svingning vandrer en hel Del 

 Organismer saavel fra Øst som fra Vest tilbage til Svingningskredsen. 



Baade disse Vandringer og en særlig rigelig Formering staar i 

 Forbindelse med den elleveaarige Solpletperiode. 



Den Varmeperiode, hvori vi nu befinder os, bevirker en særlig 

 stærk Tiltagen af disse Fænomener. 



De Dyr, som følger disse Love, er meget foranderlige i Form 

 og Farve; derfor ogsaa tilbøjelige til at danne nye Racer, og bliver 

 saaledes overordentlig værdifulde for den morfologiske Forskning. 

 (Tildels efter »Kosmos« og andre Tidsskrifter). G. H. 



UGLENS TELESKO PØJNE. 



I Biol. Centralblatt. Bd. 27 Nr. 9 og 11 fortæller Dr. V. Franz om 

 sine Undersøgelser af Ugleøjet. Dette adskiller sig fra de fleste andre 

 Hvirveldyrøjne ved sin store Dybde i Forhold til Tværsnittet, og 

 nærmer sig i Bygning til de saakaldte Teleskopøjne hos visse Dyb- 

 havsfisk. Dr. Franz mener, at denne Lighed skyldes ensartet Tilpas- 

 ning. Ogsaa Teleskopøjet er indstillet paa et skarpt Syn i Havdybets 

 Skumring, og dets ringe Tværsnit er meget paafaldende. Hvis det 

 havde en Bredde, der svarede til dets Dybdemaal, saa vilde Dyrets 

 Hoved ikke være stort nok til at bære det. Derfor er det rørformet 

 forsnævret og betydelig forlænget, saa at det dels er dybere ned- 

 sænket i Hovedet, dels springer meget betydeligt frem fra dettes 

 Overflade. Den rørformede Forsnævring bevirker, at ikke alle de fra 

 Siden indfaldende Straaler kan naa Nethinden. Hvis Øjnene derfor 

 beholdt deres laterale Stilling, saaledes som hos de fleste Fugle og 

 Fisk, saa kunde vedkommende Individ ikke se fremad, i Legemets 



6 



