117 



Brædtet, naar der paa delte ligger Kødben, af hvilke den da 

 hakker. Solsikkefrøene rører den ikke. 



TH. N. KRABBE. 



HVAD JEG SER FRA MIT VINDU. II. Midt i Januar lagde 

 Bugten ud for mine Vinduer til med Is og var tilfrossen til 

 Begyndelsen af April, saa der intet Fugleliv var at se paa Søen 

 mere. Jeg forsøgte da at lokke Fuglene til Huset, ved at op- 

 stille en Fodringskasse udenfor, og havde stor Fornøjelse deraf. 

 Det frøs næsten uafbrudt i et Par Maaneder, men der laa ingen 

 Sne, saa jeg tror ikke Fuglene ligefrem led Nød, men til Fod- 

 ringskassen gik de meget villigt. Paa den nærliggende Funk- 

 tionærbolig var ogsaa ophængt Fodringskasser, og Fuglene fod- 

 redes daglig, hvilket havde til Følge, at der stadig i det lille 

 Stykke Skov, der ligger mellem Funktionærboligen og mit Hus, 

 var et rigt Fugleliv, saa man aldrig kunde se ud af Vinduet, 

 uden at Øjet mødte flagrende og hoppende Fugle. Jeg fodrede 

 med alt Slags Affald fra Husholdningen, undertiden kogt sammen 

 med Fedt til en Slags (irød, desuden med Hampefrø, Solsikkefrø 

 og Æbler. Fuglene vare her som overalt særdeles villige til at 

 komme til Fodringskassen og bleve meget tamme. lait viste der 

 sig følgende 14 Arter: Husspurven (Passer domesticus) var en 

 fast Stamgæst, men fandtes forøvrigt kun i ret ringe Antal; 

 Skovspurv (Passer montaniis) kom enkelte Gange; Bogfinke 

 (Fringilla coelebs) var der daghg adskillige af, væsentlig Hanner 

 og en enkelt Hun; først i Slutningen af Marts begyndte Hun- 

 nerne at indfinde sig. Allerede 3 Februar hørte jeg den be- 

 gynde at øve sig paa sin Sang, og 10 Februar sang de livligt. 

 Gulspurv (Emberiza citrinella) saa jeg kun en eneste Gang ved 

 Fodringskasserne, medens der ellers var nok af dem rundt om. 

 Mejserne dannede her, som overalt, en væsentlig Del af den 

 faste Bestand ved Fodringspladsen, frem for alt Musviten (Parus 

 major), af hvilke der saa at sige altid var nogle ; de gik villigt 

 løs paa alt Slags Foder, saavel Fedt som Frø og gav sig endog- 

 saa i Lag med Solsikkefrøet. Blaamejsen (Pams coeruleus) var 

 en hyppig Gæst, mindre almindelig Sumpmejsen (Parus pahistris), 

 der var den mest sky af Mejserne, kun sad et Øjeblik, nappede 

 et Frø og saa fløj bort. Stor Fornøjelse voldte Spætmejsen 

 (Sitta europæa), der jævnlig kom ned i Kassen, men ikke slog 

 sig til Ro der, kun tog en Nød eller et Frø og hurtig flygtede 



9 



