121 



Brokfugls Fløjten samt Dobbeltbekassinens (Gallinago scolopacina) 

 »ætsch«. Drosselslægten var ogsaa talrig repræsenteret, idet man 

 hyppig hørte Vindroslen (Turdus iliacus), ligesom Sangdroslens 

 (Turdus musicus) hvislende Lokketone med smaa Mellemrum 

 skar gennem den stille Luft. Tillige lod Kramsfuglen sig høre 

 et Par Gange. Af Ænder hortes Pibeanden (Anas penelops), 

 Havlitten (Pagonetta glacialisj og Gyvfuglen (Sortanden eller 

 Fløjlsanden, de fløjter jo begge). Endvidere røbede Vandhønen 

 ofte sin Tilstedeværelse i Selskabet. 



Flere af de følgende Aftener i Ugen trak ogsaa en Del Fugle, 

 hvoraf Størsteparten var Spover; navnlig Lørdag den 17 April, 

 da det var blikstille og letskyet, var der livligt Træk af forskel- 

 lige af de ovennævnte Arter, og atter Søndag Nat gik ved 2-Tiden 

 et stort Spovetræk, som varede godt en Times Tid og bestod af 

 mange store og smaa Flokke, der fulgte umiddelbart efter hver- 

 andre, hen over Byen. 



Nykøbing F., 19 April 1909. C. OLSEN. 



»GYVFUGLENE«. I et Brev, daleret Kjerteminde 8 Maj 1909, 

 skriver Hr. Kunstmaler Johannes Larsen: I Forgaars Morges 

 var jeg ude at røgte Bundgarn med et Par Fiskere, jeg kender 

 godt, og som begge er fugleinteresserede. De beklagede, at jeg 

 ikke havde været med Dagen før, da havde de nemlig set 7 

 Sortandrikker (Oedemia nigra), der jagede med en Hun, og som 

 de kunde sejle helt hen til, uden at de lod sig forstyrre af Jollen. 

 Da jeg med Tanke paa Gyvfuglene spurgte, om Ænderne sagde 

 noget, svarede de: »Ja, det kan du tro, de gjorde«, og da jeg 

 spurgte, hvordan det lød, svarede den Ældste: »Ja, det er jo 

 dem, der trækker her om Aftenen om Foraaret« ; — dog be- 

 mærkede de begge to, at det ikke var ganske den samme Lyd, 

 men at det ikke var til at tage Fejl af, at det var den samme 

 Fugl, der frembragte den. Jeg fortalte dem saa, at nogle mente, 

 det kunde være Fløjlsænder, der var Gyvfugle, hvortil den Ældste 

 svarede, at han vidste, det var Sortænder, for han havde set 

 dem i Maaneskin. 



Nu synes De naturligvis, at dette ikke lyder videre overbe- 

 visende, men Manden er nu aldeles fænomenal til at kende 

 Ænder paa Afstand; jeg har ofte været paa Strandjagt med ham, 

 og han er altid paa det rene med, hvad Slags Ænder det er, 

 saasnart han kan se dem. — — — ELS 



