123 



Kohejien (Ardea biibiilciis), Ibis (Plegadis falcinelliis) og Topkarven 

 (Phalacrocorax graculus) og foreløbig syntes Udsigterne her gunsti- 

 gere for Bevarelsen end andetsteds. 



En særlig Afhandling af Jacob Schenk angaar den hvide Storks 

 (Ciconia alba) Levevis. Det viser sig gennem denne, at denne Fugl, 

 som oprindelig var en Sumpfugl, der mest levede af Slanger. Frøer 

 og Vandinsekter, alt som Udtørringen er skredet frem. har kunnet 

 accomodere sig til at blive en Tørlandsfugl. Hr. Schenk har under- 

 søgt Storkens Gylp i et Antal af mange Hundrede og fundet, at 

 disse bestaar af Resier af Græshopper, Skarnbasser, Oldenborrer 

 osv. Af Fugle fjer er der ikke Spor. Kvantitativt er Gylpen 

 endnu ikke helt undersøgt, men han anslaar dog hver Gylp til at 

 indeholde flere skadelige Insekter. — (Vore Bønder her hjemme 

 handler saaledes ikke helt tosset, naar de holder paa Storken I Ref.). 



Foruden de større Artikler findes i Bogen en Del læseværdige 

 Smaaartikler. En Hr. G. v. Szomjas fortæller om, hvorledes hans 

 Hørmark (omtr. 50 goch stor) blev angreben af Larver af Mamestra 

 persicaria og blev truet med Undergang, da Flokke af Spurve, Korn- 

 krager og Storke faldt over dem og i Løbet af en Uge fuldstændig 

 rensede Marken. Larven er siden komplet forsvunden fra Marken. 

 — (Hos os begynder Landmanden nu at erklære Kornkragen Krig. 

 Mon en saadan Oplysning ikke kunde modificere Anskuelserne noget, 

 saa at man holdt inde med Skydningen. Ref.). 



Bogen er smukt udstyret med herlige Billeder af Fugle og Foto- 

 grafier af Reder. Paa Titelbladet findes et Billede af Kongeørnen. 

 Som for os vil her denne og dens Slægtning Havørnen snart høre 

 til Sagafuglene. H. Arctander. 



ZEITSCHR. FUR ORNITHOLOGIE UND OOLOGIE. 



(Aarg. XVIII. Berlin. Red. af H. Hocke). 



Tidsskriftet indeholder overvejende Artikler af specielt oologisk 

 Indhold, men ogsaa adskillige, der omhandle andre Grene af Orni- 

 thologien. I Majhæftet findes saaledes en Artikel af Redaktøren 

 »Uber Saatkråhen in Brandenburg«, der viser at Raagerne (Coruus 

 frug Hegns) i Løbet af de senere Aar har udbredt sig overordentlig 

 stærkt i Brandenburg, saa stærkt at Forf. udbryder »Raager ere 

 blevne til en Landeplage«. I December- og Majhæftet skriver H. 

 Goebel om Æggene af Ternen (Sterna hirundo) og Kystternen (Sterna 

 macnira). Det fremgaar heraf, at adskillige tyske Ornithologer hid- 

 til uden videre have regnet alle de Terner, der ynglede ved Havet 

 for Kystterner, dem, der ynglede inde i Landet for almindelige Ter- 

 ner, og der tales stadig om at faa nogle skudt ved Ynglepladserne 

 som det eneste Middel til at kende Forskel. Har man en god Kik- 

 kert og lidt Taalmodighed vil Spørgsmaalet dog let kunne løses paa 

 anden Maade; i god Belysning vil man nemlig let kunne se For- 

 skellen i Næbbets Farve ; ogsaa de to Ariers Skrig er tilstrækkelig 

 forskelligt, til at de derved kunne kendes fra hinanden. 



